Гррр!..
Що таке, Твайлайт?
Ох… Я перерила всі книжки у Понівілі, Спайку.
Ніде жодної згадки ні про таємничу скриньку, що з’явилась із Дерева Гармонії,..
…ні про ключі, що її відмикають.
Але я відчуваю, що мені дуже важливо її відкрити.
Може, хоч Принцеса Селестія зможе щось підказати.
Якщо й у кантерлотській бібліотеці нічого не буде, то я вже не знаю, де шукати.
« Моя люба Твайлайт,.. »
« …я була би рада побачитися знов у Кантерлоті,.. »
« …але мені на думку спало інше місце, недалеко від Понівіля. »
« Як тобі відомо, той стародавній замок у глибині Споконвічного лісу, » « у якому ми з Принцесою Луною жили раніше, лежить у руїнах. »
« Але якщо уважно пошукати серед залишків » « його бібліотеки, то там десь буде книга,.. »
« …яка зможе наштовхнути тебе на відповідь. »
Ого! Поглянь-но лише на всі ці старовинні книжки!
Тут справжня скарбниця знань!
Не можу повірити! Вуу-хуу!!!
Ну так що, Твайлайт?
Ходімо вже додому?
Ти що, жартуєш?
Це ж просто казка!
Я не ворухнуся.
Сама ворушися.
А-а. І не надійся.
Це найзухваліший виклик серед усіх найзухваліших викликів, зухвало кинутих за ввесь час!
Га?
Це так захоплююче!
Що ви робите?
Рейнбоу Деш та Еплджек змагаються за титул найвідважнішої поні.
Замок із примарами Автор сценарію: Джош Габер
Це — останнє випробування.
«Бджолині витрішки».
Хто не кліпне — той і виграв!
Мені треба забрати своїх бджіл.
Але тоді ми не дізнаємося, котра з нас — найвідважніша поні.
Що ж, дуже прикро.
Ну, що робитимемо далі?
Не хвилюйтесь. Я все собі ретельно записувала.
Хм… тут ставим кому… двійку сюди… і…
Поздоровляю! У вас нічия!
Нічия?
В змаганні за найвідважнішу поні не може бути нічиєї!
Нічого не знаю. Числа не брешуть.
Я би залюбки вела лік і далі, але я вже пообіцяла, що допоможу випробувати новий шкільний дзвін.
Я дзвонитиму в нього ввесь тиждень безперестанку!
І мені не доведеться ні з ким чергуватися, бо ніхто більше не схотів!
Гаразд. Не проблема.
Нам усього лише треба вигадати інше випробування.
Точно.
І, здається, я вже знаю, яке.
Ем… Реріті? Тобі не здається, що вже трохи запізно йти до лісу?
Ще й у павуків-зореносців зараз саме сезон.
Але я впевнена, що у тебе є справді вагомі причини.
Усього лише найвагоміша причина за все моє життя.
О, ну, тоді рада допомогти. Що за причина?
Я чула, що в замку двох Принцес…
…висять найрозкішніші гобелени, виткані за всю історію.
У мене серце кров’ю обливається від думки,..
…що такі прекрасні витвори гниють серед руїн,..
…повністю забуті.
Я бачу.
Мені треба буде, щоби ти допомогла мені забрати їх кілька до крамниці, де я відреставрую їх.
А ще, старовинні візерунки можуть надихнути мене на дизайн моєї нової колекції.
Це все звучить… дуже важливо…
Так… ну…
…може, це й не найважливіша річ у моєму житті,..
…але в наступному сезоні всі шаленітимуть від середньовічної класики.
Не можу ж я на це начхати?
А-пчхи!
Ем-м… ти точно впевнена, що нам потрібні ті гобелени?
Ну звісно!
Хоч і мушу визнати, руїни справді наводять жах.
Ще й цей бруд усюди.
Енджеле!
Неймовірно! Це ж справжня скарбниця прекрасного старовинного стилю!
Енджеле! Ну чому ти постійно тікаєш?
Стародавні руїни — дуже небезпечне місце.
Ти можеш забити лапку або перечепитись об камінь.
Прошу тебе, будь обережний!
Не думаю, що нам знадобиться стільки свічок, Твайлайт.
Я налякався лише на мить.
О, це не для тебе, Спайку.
Сьогодні ми читатимемо до пізньої ночі,..
…і нам знадобиться якомога більше світла.
Ох… Чудово…
Ну, от ми і прийшли.
Е-ее… Я не розумію, що тут зухвалого?
Це ж тут ми здобули Елементи Гармонії.
Коли я була ще лошам,..
…Бабця Сміт розповідала мені давню легенду.
Коли Найтмер Мун було здолано,..
…частина її темної магії нікуди не зникла.
Бабця розказувала:..
…коли ніч укриває замок, ця магія втілюється у…
…Примарній Поні!
Тобто, цими руїнами блукає привид?
Ніхто цього не знає.
Ох!..
Оцей бездоганний!
Ну… реставрація би йому точно не завадила.
Будь добра, злітай-но і зніми його з петель.
А якщо з-під нього?
Не второпаю, що страшного в тій легенді.
До того ж, я не вірю у привидів.
Можливо… саме час… змінити свої погляди…
Ти теж це бачила, так?
ТІКАЙМО!!!
Ой. Схоже, я пошкодила крило.
О, любонько, мені так шкода.
Цей гобелен занадто важкий. Ходімо пошукаємо менший.
Так… звісно…
Куди, на милість, ти зникла?
Про що ти?
Поки ти борсалася під тканиною, стіна зробила оберт.
Напевне, ти знайшла таємні двері.
О… вибач.
Мабуть, тут серед руїн їх купа.
Гадаєш?
Упевнена.
Нам треба бути дуже обереж…
…а-АА!
Гаразд. Може, легенда і не бреше.
Ну, саме тому я і привела тебе сюди.
Гадаю, тільки найвідважніша поні не злякається і витримає тут усю ніч.
Злякатися? Тільки не я!
Ну… І не я!
Тоді домовились.
Хто пробуде в замку найдовше — той і буде найвідважнішою поні.
Згода!
Але якоїсь-там примарної поні буде замало, щоби мене налякати.
Мене теж.
Знайшов що-небудь, Спайку?
Ні. Поки що нічого.
Енджеле? Що ти тут робиш?
Ого…
«Щоденник двох сестер».
Може, це його й мала на увазі Принцеса Селестія?
Сподіваюся, ти не боїшся темряви, Еплджек?
Анітрохи.
Та навіть якби й боялася, я би все одно боялася принаймні на 50% менше за тебе, Рейнбоу Деш.
Не знаю, як це обчислити, тому що я не боюсь ані крихти.
Я теж.
У чому річ?
Це ж усього лише темний коридор, на стінах якого висять відсічені ноги.
Так… Зовсім не страшно…
Я починаю підозрювати, що цей замок не бажає моєї допомоги.
О лихо! Енджеле? Реріті, ти не бачила його?
Не думаю, що він падав разом із нами, любонько.
Лишенько… Ми повинні знайти його. Старовинний замок — не місце для кролика.
Його може прибити падаючими уламками, чи підлога провалитися під ним.
Ох… Він може потрапити у темну пастку, із якої немає виходу!
Можу тільки уявити собі, як це.
Хм…
Еплджек, якщо тобі страшно, просто визнай це.
Не треба за мене хапатись.
Е-ее… Я стою тут.
Реріті, що там?
Я відчула щось…
…живе!
Енджел!
Біс із ними, з гобеленами!
Із мене досить усіх цих потайних проходів,..
…незрозумілих явлінь і невдячних замків!
Але ми не можемо піти зараз,..
…коли Енджел блукає десь у цьому небезпечному замку.
Його могло затиснути уламками падаючої скульптури,..
…або він застряг у високій вежі… без їжі,..
…без води і зовсім-зовсім самотній!
Спайку, лишень послухай це:..
«Я люблю нишпорити за картинами,..»
«…і хоча Пасаж копит все ще її трохи лякає,..»
«…Луна обожнює гірку під люком.»
«Пасаж копит»?
«Скоро закінчать Громовий Орга́н. Не можу дочекатись.»
Що таке Громовий Орган?
Не маю жодного уявлення!
Ти це чуєш?
Ти про моторошний звук проклятого духового орга́на?
Е-ее… Можливо…
Не розумію, про що ти.
Е… Твайлайт?
Ти нічого не чула?
О, Спайку.
Досить вже бути таким полохливим драконом.
Цьому замкові тисячі років, він наполовину знищений Найтмер Мун.
Не дивно, що тут чути різні звуки. Він буквально розсипається.
Гаразд…
Енджеле!
Упевнена, ми знайдемо його.
Енджеле?
Ти знайшла Енджела? Він у порядку?
Вони бездоганні!
Жоден замок у здоровому глузді не був би проти реставрації таких вишуканих витворів мистецтва.
О, вони справді гарні, Реріті, але…
…мені треба знайти Енджела.
Ох… Сподіваюся, він не вирішив, ніби я забула за нього.
Я тебе дожену.
Ох… Уф… Ще трохи…
Як гадаєш, у цьому замку знайдеться хоча би одна кімната без жахів?
Ой!
Це ж усього лише старі лати. Що в них страшного?
Так. Вони же не можуть ожити абощо.
Правда ж?
Послухай сюди, замку!
Ти дуже старий і дуже моторошний.
Але витвори, розвішані на твоїх стінах, у жахливому стані.
І тобі нізащо не стримати мене від мого священного обов’язку їх відновити.
Е-ее… Еплджек?
Якщо ти помчала до Понівіля, це означає, що я виграла, так?
Реріті?
Я знаю, що ти не стала би ховатися заради втіхи,..
…але будь ласочка, нехай це буде лише жарт.
Рейнбоу?
Аго-ов!
Якщо я тебе не знайду, я же виграла тоді, так?
Гррр!
Із усіх замків Еквестрії цей — найбільш невдячний!
Енджеле?
Реріті?
Ох… Сподіваюся, ви разом.
Скульптури із привидами. Страшні лати.
Ну ж бо, замку! Це все, на що ти здатен?
Я ж лише хотіла реставрувати старовинне мистецтво…
Енджел?
ЕНДЖЕ-Е-ЕЛ!!!
Що це зараз було?
Ох… як сказати…
Просто-собі різні звуки старого замку, що розсипається?..
Ніхто не любить сарказм, Спайку.
Що це з ними?
Усе в порядку, Енджеле. Все гаразд. Гаразд.
Примари, всюди примари!
Ендже-е-еле!..
А ну, всі, зупиніться!
Твайлайт?
Мушу…
врятувати…
Енджела!..
Флатершай? Що ти тут робиш?
Вона зі мною.
Дякую.
Ви що, провели всю ніч бігаючи навколо і лякаючи одне одного?
Ну… як сказати.
Що сказати?
Чи ти — не Примарна Поні.
Хто… така… Примарна Поні?..
О, та це лише стара байка.
Тоді… хто це грає?..
Зараз дізнаємось.
Примарна Поні!
Привіт, дівчата!
Ви знали, що я вмію грати на органі? Бо я — ні!
Пінкі?!
Ось послухайте!
Ти — Примарна Поні?
Яка-яка поні?
Бачиш? Що я казала?
А як же твоє дзеленькання дзвоном увесь тиждень?
А, так! Я дзвонила всього п’ять хвилин.
Мені сказали, що цього досить. Не уявляю, чому.
Тоді я вирішила влаштувати вечірку на честь закінчення дзеленькання у шкільний дзвін.
Але у мене не було дзвіночків, а хіба можна святкувати дзеленькання без синіх дзвіночків?
Тож я пішла до Споконвічного Лісу назбирати дзвіночків, але раптом стало так зимно.
Я загорнулась у мішок, який узяла для квітів, і тут побачила Флатершай і Реріті.
Але вони встигли зайти до замку, перш ніж я змогла запросити їх на вечірку.
На щастя, я вирушила за ними, і тепер допомогаю вам із вашою вечіркою.
Якою це вечіркою?
Ем-м… Вечіркою, коли всі йдуть до моторошного закинутого замку і ховаються один від одного, доки я граю на органі?
Очевидно!
Обіцяю, я почеплю його на місце, щойно поверну йому первозданну велич.
Не тікай так більше!
Ох… Не віриться, що я так сильно налякалась.
Схоже, я дала своїй уяві надто розігратися.
Гадаю, всі ми дали.
Я завжди відпускаю свою уяву погратись.
І щоразу вона повертається з тортиком.
Що ж, добре знати, що як би не розігралася твоя уява,..
…хороший друг завжди знайде спосіб її вгамувати.
І хоча я нічого не дізналася про таємничу скриньку,..
…я рада, що змогла допомогти всім вам.
Ти справді допомогла нам, Твайлайт.
Так. Чому ти не злякалась?
Коли я прочитала щоденник Селестії, мені стало ні́чого лякатись.
Я зрозуміла, як усе було, коли вони із Луною тут жили.
Знання минулого допомогли мені впоратись із труднощами нинішнього.
Навіть найбільш лячними.
… Ага! … … Так! …
Ага…
Мені щойно на думку спала чудова ідея!
Чого би нам не завести щоденник? Такий як був у сестер-принцес?
Усім нам?
Звісно! Таким чином ми би могли навчатися один у одного.
Й одного дня, може, хтось інший його прочитає і теж чогось навчиться.
Яка чудова ідея!
Я вже знаю, що напишу найперше.
«Любий щоденнику,..»
«…я дуже щаслива, що легенда Бабці Сміт — усього лише байка.»
Я теж.
І я.
Бо це означає, що у вас знову нічия…
…у змаганні за титул найвідважнішої поні!
Ха… Примарні поні…
Яка маячня!
Український переклад та субтитри: Actine [ bronies.in.ua ] Помилки, побажання, допомога — help@bronies.in.ua