{
  "submission_id": "3024544",
  "keywords": [
    {
      "keyword_id": "2193",
      "keyword_name": "fantasy",
      "contributed": "f",
      "submissions_count": "27486"
    },
    {
      "keyword_id": "11895",
      "keyword_name": "finnish",
      "contributed": "f",
      "submissions_count": "102"
    },
    {
      "keyword_id": "1440",
      "keyword_name": "human",
      "contributed": "f",
      "submissions_count": "110003"
    },
    {
      "keyword_id": "165",
      "keyword_name": "male",
      "contributed": "f",
      "submissions_count": "1214599"
    },
    {
      "keyword_id": "2432",
      "keyword_name": "oc",
      "contributed": "f",
      "submissions_count": "81411"
    },
    {
      "keyword_id": "909",
      "keyword_name": "romance",
      "contributed": "f",
      "submissions_count": "9222"
    }
  ],
  "hidden": "f",
  "scraps": "f",
  "favorite": "f",
  "favorites_count": "0",
  "create_datetime": "2023-06-08 13:32:31.625795+00",
  "create_datetime_usertime": "08 Jun 2023 15:32 CEST",
  "last_file_update_datetime": "2023-06-08 13:30:33.083983+00",
  "last_file_update_datetime_usertime": "08 Jun 2023 15:30 CEST",
  "username": "Kurjin",
  "user_id": "1076211",
  "user_icon_file_name": "294760_Kurjin_aaaaaaniiccooo.png",
  "user_icon_url_large": "https://nl1.ib.metapix.net/usericons/large/294/294760_Kurjin_aaaaaaniiccooo.png",
  "user_icon_url_medium": "https://nl1.ib.metapix.net/usericons/medium/294/294760_Kurjin_aaaaaaniiccooo.png",
  "user_icon_url_small": "https://nl1.ib.metapix.net/usericons/small/294/294760_Kurjin_aaaaaaniiccooo.png",
  "file_name": "4524048_Kurjin_veksi_luku_02.txt",
  "file_url_full": "https://nl1.ib.metapix.net/files/full/4524/4524048_Kurjin_veksi_luku_02.txt",
  "file_url_screen": "https://nl1.ib.metapix.net/files/screen/4524/4524048_Kurjin_veksi_luku_02.txt",
  "file_url_preview": "https://nl1.ib.metapix.net/files/preview/4524/4524048_Kurjin_veksi_luku_02.txt",
  "files": [
    {
      "file_id": "4524048",
      "file_name": "4524048_Kurjin_veksi_luku_02.txt",
      "file_url_full": "https://nl1.ib.metapix.net/files/full/4524/4524048_Kurjin_veksi_luku_02.txt",
      "file_url_screen": "https://nl1.ib.metapix.net/files/screen/4524/4524048_Kurjin_veksi_luku_02.txt",
      "file_url_preview": "https://nl1.ib.metapix.net/files/preview/4524/4524048_Kurjin_veksi_luku_02.txt",
      "mimetype": "text/plain",
      "submission_id": "3024544",
      "user_id": "1076211",
      "submission_file_order": "0",
      "full_size_x": null,
      "full_size_y": null,
      "screen_size_x": null,
      "screen_size_y": null,
      "preview_size_x": null,
      "preview_size_y": null,
      "initial_file_md5": "52f1799ff74ccdaf08463efd70acbf01",
      "full_file_md5": "52f1799ff74ccdaf08463efd70acbf01",
      "large_file_md5": "",
      "small_file_md5": "",
      "thumbnail_md5": "",
      "deleted": "f",
      "create_datetime": "2023-06-08 13:30:33.083983+00",
      "create_datetime_usertime": "08 Jun 2023 15:30 CEST"
    }
  ],
  "pools": [
    {
      "pool_id": "86329",
      "name": "The Wizard's Cat",
      "description": "",
      "count": "22",
      "submission_left_submission_id": "3024540",
      "submission_left_file_name": "4524043_Kurjin_wizardocat_01.txt",
      "submission_right_submission_id": "3024548",
      "submission_right_file_name": "4524054_Kurjin_wizardocat_02.txt"
    }
  ],
  "description": "[center][url=https://inkbunny.net/s/3024536]Luku 1[/url] <---- Edellinen | Seuraava ----> [url=https://inkbunny.net/s/3024556]Luku 3[/url][/center]\n\nJaaaa tässä ois toka luku! Kirjoitettu myös vuonna 2017.\n\n\nTarina, hahmot, jne. © [iconname]Kurjin[/iconname]",
  "description_bbcode_parsed": "<span style='word-wrap: break-word;'><div class='align_center'><a href=\"https://inkbunny.net/s/3024536\" rel=\"nofollow\">Luku 1</a> &lt;---- Edellinen | Seuraava ----&gt; <a href=\"https://inkbunny.net/s/3024556\" rel=\"nofollow\">Luku 3</a></div><br /><br />Jaaaa t&auml;ss&auml; ois toka luku! Kirjoitettu my&ouml;s vuonna 2017.<br /><br /><br />Tarina, hahmot, jne. &copy; \r\n\t\t\t\t\t<table style='display: inline-block; vertical-align:bottom;'>\r\n\t\t\t\t\t\t<tr>\r\n\t\t\t\t\t\t\t<td style='vertical-align: middle; border: none;'>\r\n\t\t\t\t\t\t\t\t<div style='width: 50px; height: 50px; position: relative; margin: 0px auto;'>\r\n\t\t\t\t\t\t\t\t\t<a style='position: relative; border: 0px;' href='https://inkbunny.net/Kurjin'><img class='shadowedimage' style='border: 0px;' src='https://nl1.ib.metapix.net/usericons/small/294/294760_Kurjin_aaaaaaniiccooo.png' width='50' height='50' alt='Kurjin' title='Kurjin' /></a>\r\n\t\t\t\t\t\t\t\t</div>\r\n\t\t\t\t\t\t\t</td>\r\n\t\t\t\t\t\t\t<td style='vertical-align: bottom; font-size: 10pt;'>\r\n\t\t\t\t\t\t\t\t<span style='position: relative; top: 2px;'><a href='https://inkbunny.net/Kurjin' class='widget_userNameSmall'>Kurjin</a></span>\r\n\t\t\t\t\t\t\t</td>\r\n\t\t\t\t\t\t</tr>\r\n\t\t\t\t\t\t</table></span>",
  "writing": "﻿[b]Luku 2: Matka alkaa[/b]\n\nRuusupolun kylä oli oikein sievä tähän aikaan vuodesta. Nimensä mukaisesti kylän halki kiemurtelevan tien sivuilla ruusupuskat kukoistivat näihin aikoihin: punaisia ja valkoisia kukkia oli kaikkialla. Kaikista kauneimmat kukat löytyivät Ruusupolun keskelle pystytetyn patsaan juurelta. Tämä taideteos esitti Maarika-nimistä sankaritarta, joka oli saavuttanut suorastaan pyhimyksen aseman tässä pikku kylässä. Ruusu oli hänen tunnuksensa: hän kantoi päässään ruusuista tehtyä kruunua. Sukupolvia sitten Maarika oli pelastanut kylän muuan hirviön kynsistä. Peto oli myrkyllinen ja saastuttanut kylän juomaveden, tappaen ne raukat jotka vettä erehtyivät juomaan. Maarika surmasi tuon julman olennon ja niin hänestä tuli Ruusupolun suojeluspyhimys. Ihmiset istuttivat talojensa viereen ruusuja hänen kunniakseen.\n\nKevin ja Jasper kalppivat kylän halki vinhaa vauhtia, Nicolas heidän perässään seuraten. He olivat suuntaamassa Raymondin tavernaan: Valkoiseen haukkaan. Vaikka Kevin olikin pahalla tuulella, salli hän silti Nicolaksen tulla seurakseen.\n\nHeidän astuessaan sisään tavernaan, heidät toivotti tervetulleiksi oluen, lämpimän ruoan ja sikarien haju sekä humalaisten miesten äänekäs puheensorina. Moni vierailijoista kääntyi katsomaan tulijoita, lähinnä vain kylän asukkaat jotka olivat tulleet Valkoiseen haukkaan viettämään hetken taukoa arkisista askareistaan. Muutamia kylän halki matkaavia seurueita ei kiinnostanut kahden nuorukaisen tulo, mutta eivätpä he näitä tunteneetkaan. Ruusupolun asukkaat sen sijaan seurasivat mielenkiinnolla Kevinin ja Nicolaksen matkaa tuossa hämärässä rakennuksessa erään nurkkapöydän luo. Kevin oli liian kärttyinen välittääkseen, mutta Nicolas tunsi olonsa hieman vaivautuneeksi kaikkien noiden katseiden alla. Jasper asettui uskollisesti isäntänsä jalkoihin makaamaan.\n\nRaymond, lyhyt ja kalju keski-ikäinen mies tallusti salin poikki heidän luokseen. ”Kappas, Nicolas ja Kevin. Mitä saisi olla?”\n\nKevin iski nyrkkinsä pöytään ja tokaisi: ”Tuoppi olutta tänne ja heti!” Tämä sai tilanteen näyttämään hieman koomiselta. Mutta Kevin oli henkilö joka ei piilotellut tunteitaan tai pyydellyt anteeksi mahdollisesti töykeää käytöstään.\n\n”Tuoppi minulle myös”, Nicolas pyysi. Raymond nyökkäsi ja käveli salin poikki hakemassa heille juotavaa.\n\nHän palasi pian nuorukaisten luo ja iskit tuopit pöytään sanoen: ”Olkaapa hyvät. Talo tarjoaa.”\n\nSe oli arvattavissa. Nicolas saisi vaikka koko tavernan juomat jos niin haluaisi. Kevin joi tuoppinsa ahnaasti yhdessä hujauksessa, mutta Nicolas joi maltillisemmin. Hänen ystävänsä tilasi uuden oluen.\n\nJa taas uuden.\n\nJa taas.\n\nPäivän kääntyessä iltahämärään Kevin oli jo aikamoisessa huppelissa, mieliala selvästi kohonneena alkoholin ansiosta. Nicolas oli arvellutkin näin käyvän, eikä ollut juonut itseään humalaan, jotta pystyisi auttamaan ystävänsä kotiin. Heidän lähtiessä Valkoisesta haukasta, Kevin ei meinannut pysyä pystyssä. Nicolaksen piti taluttaa häntä. Samalla Kevin lauleli äänekkäästi ja iloisesti, mutta epävireisesti. Sitten hän siirtyi hokemaan kuinka hyvä kaveri Nicolas oli, toistaen saman ainakin kaksitoista kertaa. Kevin oli suoraan sanoen ärsyttävä humalatilassaan, mutta Nicolas yritti olla välittämättä siitä liikaa. Hän ajatteli että Jasper oli onnekas kun ei ymmärtänyt isäntänsä poikkeuksellista tilaa.\n\nKevin asui kylän laitamilla isänsä kanssa. He molemmat olivat metsästäjiä. Kun nuorukaiset ja Jasper lähestyivät Kevinin kotia, Nicolas huomasi Kevinin isän, Ronaldin, tuon parrakkaan ja tummahiuksisen miehen kuten Kevinkin, seisovan ovella heitä vastassa kädet puuskassa. Hän tarkkaili Nicolaksen ja Kevinin kömpelöä menoa ja pudisti päätään mitään sanomattomana. Sitten hän siirtyi auttamaan äänekkäästi rallattelevan poikansa sisälle taloon. Ronald mumisi jonkin kiitoksen tapaisen ennen kuin puikahti sisälle poikaansa taluttaen, Jasper perässä seuraten.\n\n”Eipä kestä.” Nicolas sai vastattua juuri ennen kuin ovi meni kiinni. Hän kohautti harteitaan ja lähti tallustamaan kohti omaa kotiaan.\n\nNicolaksen perhe asui lähempänä kylän keskustaa. Myös heidän kotinsa viereen oli istutettu ruusuja, sekä punaisia että valkoisia. Nicolas piti näistä kukista – oli aina pitänyt. Hän tarkasteli kasveja tovin ennen kuin lopulta asteli sisälle kotiinsa.\n\nIllan takia sisällä oli hämärää. Nicolas havaitsi, että hänen äitinsä Tamsin, jonka vaalean tukan hän oli perinyt, työsti jotakin kynttilän valossa pöydän ääressä. Hän käveli äitinsä luokse ja tervehti: ”Hei, äiti.”\n\n”Tulitkin juuri sopivasti.” Tamsin levitti käsittelemänsä kankaat pöydälle; ne olivat uudet housut, tunika ja viitta. ”Nämä ovat sinulle.”\n\n”Minulle?” Nicolas ihmetteli ja katsoi uusia vaatteita hämmästyneenä. Hän ei ollut saanut uusia vaatteita pitkään aikaan huolimatta siitä että hänen molemmat vanhempansa olivat räätäleitä. He olivat mieluummin korjanneet vanhoja vaatteita kuin tehneet uusia.\n\n”Totta kai”, Tamsin vastasi. Hän venytteli jäykistyneitä jäseniään. ”Täytyyhän sinun näyttää edustavalta kun menet Orvokkikumpuun.”\n\n”Orvokkikumpuun? Miksi?” Nicolas kysyi, vaikka tiesikin vastauksen jo. Orvokkikumpu oli maagien kylä. He jos ketkä voisivat auttaa Nicolasta oppimaan enemmän voimistaan. Mutta oliko se tarpeen juuri nyt? Katsoessaan äitinsä uupuneita kasvoja Nicolas arvasi kyllä vastauksen: kyllä. Kyllä oli.\n\n”Sinun on parempi mennä Orvokkikummun vanhimpien puheille. He opettavat sinua olemasta pieni tuholainen.”\n\n”Mutta enhän minä ole – ”\n\n”Nicolas.” Tamsin huokaisi. Nicolas vaikeni. Hän huomasi kuinka tummat silmänaluset hänen äidillään olikaan. Kuinka uupunut hän oli. Tamsin oli todella ahkeroinut uusien vaatteiden eteen, Nicolaksen siskon Evelynin häiden valmistelujen ohella.\n\n”Entä Evelynin häät?” Nicolas kysyi. ”Haluaisin olla paikalla.”\n\nTamsin raapi päätään. ”Ei käy, Nicolas. Emme halua että sytytät vahingossa jotakin tuleen tai tuhoat muuten häiden aikana.”\n\n”Mutta enhän minä ole tehnyt mitään… mitään tuhoisaa lukuun ottamatta sitä yhtä pientä tulipalloa.”\n\nTamsin huokaisi uudelleen. ”Kuuntele… Puhuin aiemmin tänään Oliverin kanssa. Lähdet huomenaamuna hänen mukanaan Sadan taipaleen kylään.”\n\n”Mitä? Huomenna jo?” Nicolas äimisteli.\n\n”Aivan.”\n\n”Eikö tämä tule vähän liian… vähän liian aikaisin?”\n\n”Nicolas, kultaseni. Olemme isäsi kanssa tavattoman ylpeitä sinusta. Ja siksi sinun on mentävä Orvokkikumpuun; jotta sinusta tulisi aito velho. Tee se meidän vuoksemme, sopiiko?”\n\n”Onko isä samaa mieltä? Missä hän on nyt?”\n\n”Hän on viimeistelemässä Evelynin häämekkoa. Parempi ettet häiritse häntä. Ja kyllä, hän on samaa mieltä kanssani.”\n\nNicolas ei tiennyt mitä sanoa. Hän ei pitänyt lainkaan siitä mihin suuntaan asiat olivat menneet; se oli kuin hyppy tuntemattomaan. Mutta oliko hänellä vaihtoehtoa? Hänen vanhempansa olivat jo järjestäneet kaiken. Hän ei voinut muuta kuin myöntyä. Ja ken tietää; ehkä oli olemassa se pieni mahdollisuus, ettei hänelle ollut sijaa Orvokkikummussa ja hän pääsisi takaisin kotiin saman tien.\n\n”Hyvä on”, Nicolas sanoi. ”Minä lähden aamulla.”\n\nHänen äitinsä hymyili leveämmin kuin koskaan ennen. ”Olet hyvä poika, Nicolas.”\n\nNicolas ei vastannut enää mitään. Hän vain käveli pois ja suuntasi portaikkoon kohti huonettaan.\n\nHän jakoi huoneen kahden veljensä kanssa; toinen oli isoveli Darren, ja toinen oli pikkuveli Theodore. Huone tosin saattaisi pian jäädä Theodoren omaksi, sillä Evelyn, jolla oli oma huone, muuttaisi pian pois ja Darren saisi siskonsa huoneen. Ja koska Nicolas oli itsekin lähdössä pois, jäisi Theodore yksin. Tai kuka tietää, ehkä kaikista nuorimmainen veli, Lucas, joka oli tähän asti nukkunut heidän vanhempiensa huoneessa, muuttaisi samaan huoneeseen Theodoren kanssa. Tai ehkä kaksoset Orson ja Olivia siirtyisivät omasta huoneestaan Theodoren seuraksi? Joka tapauksessa muutoksia oli luvassa.\n\nKun Nicolas saapui huoneeseen, Darren oli parhaillaan lukemassa satua Theodorelle. Darren oli aina pitänyt lukemisesta ja oppimisesta, toisin kuin Nicolas, joka oli mieluummin vaellellut ulkona metsässä.\n\nVeljekset kääntyivät katsomaan tulijaa. Kuten Nicolas, myös Darren oli perinyt Tamsinin vaalean tukan, siinä missä Theodorella oli vähän tummemmat hiukset kuten heidän isällään, Alanilla.\n\n”Hei, Nicolas”, Darren virkkoi. ”Olet kuulemma lähdössä Orvokkikumpuun aamulla, vai?”\n\n”Ilmeisesti”, Nicolas tokaisi. Hän riisui saappaansa ja tunikansa ja kävi pitkäkseen sänkyynsä.\n\n”Ihan hyvä juttu”, Darren sanoi. ”He kai opettavat sinua ettet sytytä paikkoja tuleen.”\n\n”Miksi kaikki nyt olettavat minun tuhoavan kaikkea”, Nicolas valitti. ”En ole tähänkään asti hajottanut mitään.”\n\nDarrenilla tosin oli hyvä syy ajatella niin. Juuri hänen kasvonsa Nicolas oli melkein onnistunut kärventämään pienellä tulipallollaan.\n\nDarren vain kohautti olkapäitään ja oli aikeissa jatkaa lukemista, mutta Theodore lausui yllättäen: ”Nico, Nico! Voiko minustakin tulla velho?”\n\n”Ehkä. Kuka tietää”, Nicolas vastasi hymyillen. Theodore vain hihitti suloisesti. Sitten Darren jatkoi lukemista; hänen tarinansa kertoi syvällä metsässä asuvista keijuista. Hiljalleen hänen satunsa vaivutti sekä Theodoren että Nicolaksen syvään uneen.\n\nAamun koittaessa Tamsin tuli ravistelemaan Nicolaksen hereille.\n\n”Tässä ovat uudet vaatteesi”, hän sanoi. ”Pue pian päällesi, Oliver odottaa jo ulkona.”\n\nUnelias Nicolas haukotteli ensin ja venytteli sitten. Hänen olisi niin kovasti tehnyt mieli jäädä nukkumaan, mutta hänen äitinsä hoputti häntä nousemaan ylös. Nicolas vaihtoi uudet vaatteet päälleen; ne tuntuivat hyvältä päällä. Sitten hän lähti tallustamaan alakertaan äitinsä perässä.\n\n”Nicolas, ota tämä”, Tamsin sanoi ja ojensi pussin Nicolakselle. ”Siinä ovat säästömme. Toivottavasti se riittää matkallesi.”\n\n”Mutta en minä voi tätä ottaa”, Nicolas vastusti. Hän ei halunnut viedä vanhempiensa rahoja.\n\n”Kyllä otat”, hänen äitinsä tivasi. Tamsin tapitti häntä niin tuimasti että hänen oli pakko suostua. Tuolle ilmeelle ei voinut sanoa ei. Nicolas sitoi pussin vyölleen. Sitten he molemmat kävelivät ovesta ulos, Nicolas vielä taakseen vilkaisten – hän sanoi katseellaan hyvästit kodilleen.\n\nAamu oli usvainen ja viileä. Nicolas värisi hieman kylmyydestä. Oliver, hoikka pukinpartainen mies, odotti hevosen vetämän kärrynsä kanssa Nicolaksen perheen talon edessä. Myös hänen isänsä Alan odotti ulkona. Alan haroi tummaa tukkaansa mietteliään näköisenä, muttei kuitenkaan sanonut mitään. Mutta kun hän huomasi poikansa tulleen ulos, hän asteli heti tämän luokse, sulki hänet halaukseensa ja sanoi: ”Onnea matkaan, poika.”\n\n”Kiitos, isä”, Nicolas vastasi ja irrottautui tämän halauksesta. Sitten hän halasi vielä äitiään.\n\n”Pidä huoli itsestäsi”, Tamsin sanoi ja päästi poikansa rutistuksestaan. Nicolas nyökkäsi, joskin hieman epävarman oloisena. Hän ei ollut varma olisiko hänestä tälle matkalle, mutta pakko kai oli.\n\nNicolas kiipesi Oliverin kärryn kyytiin ja heilutti vielä hyvästiksi vanhemmilleen.\n\nSitten Oliver kannusti hevosensa liikkeelle ja he lähtivät kulkemaan kohti Sadan taipaleen kylää.",
  "writing_bbcode_parsed": "<span style='word-wrap: break-word;'>﻿<strong>Luku 2: Matka alkaa</strong><br /><br />Ruusupolun kyl&auml; oli oikein siev&auml; t&auml;h&auml;n aikaan vuodesta. Nimens&auml; mukaisesti kyl&auml;n halki kiemurtelevan tien sivuilla ruusupuskat kukoistivat n&auml;ihin aikoihin: punaisia ja valkoisia kukkia oli kaikkialla. Kaikista kauneimmat kukat l&ouml;ytyiv&auml;t Ruusupolun keskelle pystytetyn patsaan juurelta. T&auml;m&auml; taideteos esitti Maarika-nimist&auml; sankaritarta, joka oli saavuttanut suorastaan pyhimyksen aseman t&auml;ss&auml; pikku kyl&auml;ss&auml;. Ruusu oli h&auml;nen tunnuksensa: h&auml;n kantoi p&auml;&auml;ss&auml;&auml;n ruusuista tehty&auml; kruunua. Sukupolvia sitten Maarika oli pelastanut kyl&auml;n muuan hirvi&ouml;n kynsist&auml;. Peto oli myrkyllinen ja saastuttanut kyl&auml;n juomaveden, tappaen ne raukat jotka vett&auml; erehtyiv&auml;t juomaan. Maarika surmasi tuon julman olennon ja niin h&auml;nest&auml; tuli Ruusupolun suojeluspyhimys. Ihmiset istuttivat talojensa viereen ruusuja h&auml;nen kunniakseen.<br /><br />Kevin ja Jasper kalppivat kyl&auml;n halki vinhaa vauhtia, Nicolas heid&auml;n per&auml;ss&auml;&auml;n seuraten. He olivat suuntaamassa Raymondin tavernaan: Valkoiseen haukkaan. Vaikka Kevin olikin pahalla tuulella, salli h&auml;n silti Nicolaksen tulla seurakseen.<br /><br />Heid&auml;n astuessaan sis&auml;&auml;n tavernaan, heid&auml;t toivotti tervetulleiksi oluen, l&auml;mpim&auml;n ruoan ja sikarien haju sek&auml; humalaisten miesten &auml;&auml;nek&auml;s puheensorina. Moni vierailijoista k&auml;&auml;ntyi katsomaan tulijoita, l&auml;hinn&auml; vain kyl&auml;n asukkaat jotka olivat tulleet Valkoiseen haukkaan viett&auml;m&auml;&auml;n hetken taukoa arkisista askareistaan. Muutamia kyl&auml;n halki matkaavia seurueita ei kiinnostanut kahden nuorukaisen tulo, mutta eiv&auml;tp&auml; he n&auml;it&auml; tunteneetkaan. Ruusupolun asukkaat sen sijaan seurasivat mielenkiinnolla Kevinin ja Nicolaksen matkaa tuossa h&auml;m&auml;r&auml;ss&auml; rakennuksessa er&auml;&auml;n nurkkap&ouml;yd&auml;n luo. Kevin oli liian k&auml;rttyinen v&auml;litt&auml;&auml;kseen, mutta Nicolas tunsi olonsa hieman vaivautuneeksi kaikkien noiden katseiden alla. Jasper asettui uskollisesti is&auml;nt&auml;ns&auml; jalkoihin makaamaan.<br /><br />Raymond, lyhyt ja kalju keski-ik&auml;inen mies tallusti salin poikki heid&auml;n luokseen. &rdquo;Kappas, Nicolas ja Kevin. Mit&auml; saisi olla?&rdquo;<br /><br />Kevin iski nyrkkins&auml; p&ouml;yt&auml;&auml;n ja tokaisi: &rdquo;Tuoppi olutta t&auml;nne ja heti!&rdquo; T&auml;m&auml; sai tilanteen n&auml;ytt&auml;m&auml;&auml;n hieman koomiselta. Mutta Kevin oli henkil&ouml; joka ei piilotellut tunteitaan tai pyydellyt anteeksi mahdollisesti t&ouml;yke&auml;&auml; k&auml;yt&ouml;st&auml;&auml;n.<br /><br />&rdquo;Tuoppi minulle my&ouml;s&rdquo;, Nicolas pyysi. Raymond ny&ouml;kk&auml;si ja k&auml;veli salin poikki hakemassa heille juotavaa.<br /><br />H&auml;n palasi pian nuorukaisten luo ja iskit tuopit p&ouml;yt&auml;&auml;n sanoen: &rdquo;Olkaapa hyv&auml;t. Talo tarjoaa.&rdquo;<br /><br />Se oli arvattavissa. Nicolas saisi vaikka koko tavernan juomat jos niin haluaisi. Kevin joi tuoppinsa ahnaasti yhdess&auml; hujauksessa, mutta Nicolas joi maltillisemmin. H&auml;nen yst&auml;v&auml;ns&auml; tilasi uuden oluen.<br /><br />Ja taas uuden.<br /><br />Ja taas.<br /><br />P&auml;iv&auml;n k&auml;&auml;ntyess&auml; iltah&auml;m&auml;r&auml;&auml;n Kevin oli jo aikamoisessa huppelissa, mieliala selv&auml;sti kohonneena alkoholin ansiosta. Nicolas oli arvellutkin n&auml;in k&auml;yv&auml;n, eik&auml; ollut juonut itse&auml;&auml;n humalaan, jotta pystyisi auttamaan yst&auml;v&auml;ns&auml; kotiin. Heid&auml;n l&auml;htiess&auml; Valkoisesta haukasta, Kevin ei meinannut pysy&auml; pystyss&auml;. Nicolaksen piti taluttaa h&auml;nt&auml;. Samalla Kevin lauleli &auml;&auml;nekk&auml;&auml;sti ja iloisesti, mutta ep&auml;vireisesti. Sitten h&auml;n siirtyi hokemaan kuinka hyv&auml; kaveri Nicolas oli, toistaen saman ainakin kaksitoista kertaa. Kevin oli suoraan sanoen &auml;rsytt&auml;v&auml; humalatilassaan, mutta Nicolas yritti olla v&auml;litt&auml;m&auml;tt&auml; siit&auml; liikaa. H&auml;n ajatteli ett&auml; Jasper oli onnekas kun ei ymm&auml;rt&auml;nyt is&auml;nt&auml;ns&auml; poikkeuksellista tilaa.<br /><br />Kevin asui kyl&auml;n laitamilla is&auml;ns&auml; kanssa. He molemmat olivat mets&auml;st&auml;ji&auml;. Kun nuorukaiset ja Jasper l&auml;hestyiv&auml;t Kevinin kotia, Nicolas huomasi Kevinin is&auml;n, Ronaldin, tuon parrakkaan ja tummahiuksisen miehen kuten Kevinkin, seisovan ovella heit&auml; vastassa k&auml;det puuskassa. H&auml;n tarkkaili Nicolaksen ja Kevinin k&ouml;mpel&ouml;&auml; menoa ja pudisti p&auml;&auml;t&auml;&auml;n mit&auml;&auml;n sanomattomana. Sitten h&auml;n siirtyi auttamaan &auml;&auml;nekk&auml;&auml;sti rallattelevan poikansa sis&auml;lle taloon. Ronald mumisi jonkin kiitoksen tapaisen ennen kuin puikahti sis&auml;lle poikaansa taluttaen, Jasper per&auml;ss&auml; seuraten.<br /><br />&rdquo;Eip&auml; kest&auml;.&rdquo; Nicolas sai vastattua juuri ennen kuin ovi meni kiinni. H&auml;n kohautti harteitaan ja l&auml;hti tallustamaan kohti omaa kotiaan.<br /><br />Nicolaksen perhe asui l&auml;hemp&auml;n&auml; kyl&auml;n keskustaa. My&ouml;s heid&auml;n kotinsa viereen oli istutettu ruusuja, sek&auml; punaisia ett&auml; valkoisia. Nicolas piti n&auml;ist&auml; kukista &ndash; oli aina pit&auml;nyt. H&auml;n tarkasteli kasveja tovin ennen kuin lopulta asteli sis&auml;lle kotiinsa.<br /><br />Illan takia sis&auml;ll&auml; oli h&auml;m&auml;r&auml;&auml;. Nicolas havaitsi, ett&auml; h&auml;nen &auml;itins&auml; Tamsin, jonka vaalean tukan h&auml;n oli perinyt, ty&ouml;sti jotakin kynttil&auml;n valossa p&ouml;yd&auml;n &auml;&auml;ress&auml;. H&auml;n k&auml;veli &auml;itins&auml; luokse ja tervehti: &rdquo;Hei, &auml;iti.&rdquo;<br /><br />&rdquo;Tulitkin juuri sopivasti.&rdquo; Tamsin levitti k&auml;sittelem&auml;ns&auml; kankaat p&ouml;yd&auml;lle; ne olivat uudet housut, tunika ja viitta. &rdquo;N&auml;m&auml; ovat sinulle.&rdquo;<br /><br />&rdquo;Minulle?&rdquo; Nicolas ihmetteli ja katsoi uusia vaatteita h&auml;mm&auml;styneen&auml;. H&auml;n ei ollut saanut uusia vaatteita pitk&auml;&auml;n aikaan huolimatta siit&auml; ett&auml; h&auml;nen molemmat vanhempansa olivat r&auml;&auml;t&auml;leit&auml;. He olivat mieluummin korjanneet vanhoja vaatteita kuin tehneet uusia.<br /><br />&rdquo;Totta kai&rdquo;, Tamsin vastasi. H&auml;n venytteli j&auml;ykistyneit&auml; j&auml;seni&auml;&auml;n. &rdquo;T&auml;ytyyh&auml;n sinun n&auml;ytt&auml;&auml; edustavalta kun menet Orvokkikumpuun.&rdquo;<br /><br />&rdquo;Orvokkikumpuun? Miksi?&rdquo; Nicolas kysyi, vaikka tiesikin vastauksen jo. Orvokkikumpu oli maagien kyl&auml;. He jos ketk&auml; voisivat auttaa Nicolasta oppimaan enemm&auml;n voimistaan. Mutta oliko se tarpeen juuri nyt? Katsoessaan &auml;itins&auml; uupuneita kasvoja Nicolas arvasi kyll&auml; vastauksen: kyll&auml;. Kyll&auml; oli.<br /><br />&rdquo;Sinun on parempi menn&auml; Orvokkikummun vanhimpien puheille. He opettavat sinua olemasta pieni tuholainen.&rdquo;<br /><br />&rdquo;Mutta enh&auml;n min&auml; ole &ndash; &rdquo;<br /><br />&rdquo;Nicolas.&rdquo; Tamsin huokaisi. Nicolas vaikeni. H&auml;n huomasi kuinka tummat silm&auml;naluset h&auml;nen &auml;idill&auml;&auml;n olikaan. Kuinka uupunut h&auml;n oli. Tamsin oli todella ahkeroinut uusien vaatteiden eteen, Nicolaksen siskon Evelynin h&auml;iden valmistelujen ohella.<br /><br />&rdquo;Ent&auml; Evelynin h&auml;&auml;t?&rdquo; Nicolas kysyi. &rdquo;Haluaisin olla paikalla.&rdquo;<br /><br />Tamsin raapi p&auml;&auml;t&auml;&auml;n. &rdquo;Ei k&auml;y, Nicolas. Emme halua ett&auml; sytyt&auml;t vahingossa jotakin tuleen tai tuhoat muuten h&auml;iden aikana.&rdquo;<br /><br />&rdquo;Mutta enh&auml;n min&auml; ole tehnyt mit&auml;&auml;n&hellip; mit&auml;&auml;n tuhoisaa lukuun ottamatta sit&auml; yht&auml; pient&auml; tulipalloa.&rdquo;<br /><br />Tamsin huokaisi uudelleen. &rdquo;Kuuntele&hellip; Puhuin aiemmin t&auml;n&auml;&auml;n Oliverin kanssa. L&auml;hdet huomenaamuna h&auml;nen mukanaan Sadan taipaleen kyl&auml;&auml;n.&rdquo;<br /><br />&rdquo;Mit&auml;? Huomenna jo?&rdquo; Nicolas &auml;imisteli.<br /><br />&rdquo;Aivan.&rdquo;<br /><br />&rdquo;Eik&ouml; t&auml;m&auml; tule v&auml;h&auml;n liian&hellip; v&auml;h&auml;n liian aikaisin?&rdquo;<br /><br />&rdquo;Nicolas, kultaseni. Olemme is&auml;si kanssa tavattoman ylpeit&auml; sinusta. Ja siksi sinun on ment&auml;v&auml; Orvokkikumpuun; jotta sinusta tulisi aito velho. Tee se meid&auml;n vuoksemme, sopiiko?&rdquo;<br /><br />&rdquo;Onko is&auml; samaa mielt&auml;? Miss&auml; h&auml;n on nyt?&rdquo;<br /><br />&rdquo;H&auml;n on viimeistelem&auml;ss&auml; Evelynin h&auml;&auml;mekkoa. Parempi ettet h&auml;iritse h&auml;nt&auml;. Ja kyll&auml;, h&auml;n on samaa mielt&auml; kanssani.&rdquo;<br /><br />Nicolas ei tiennyt mit&auml; sanoa. H&auml;n ei pit&auml;nyt lainkaan siit&auml; mihin suuntaan asiat olivat menneet; se oli kuin hyppy tuntemattomaan. Mutta oliko h&auml;nell&auml; vaihtoehtoa? H&auml;nen vanhempansa olivat jo j&auml;rjest&auml;neet kaiken. H&auml;n ei voinut muuta kuin my&ouml;nty&auml;. Ja ken tiet&auml;&auml;; ehk&auml; oli olemassa se pieni mahdollisuus, ettei h&auml;nelle ollut sijaa Orvokkikummussa ja h&auml;n p&auml;&auml;sisi takaisin kotiin saman tien.<br /><br />&rdquo;Hyv&auml; on&rdquo;, Nicolas sanoi. &rdquo;Min&auml; l&auml;hden aamulla.&rdquo;<br /><br />H&auml;nen &auml;itins&auml; hymyili leve&auml;mmin kuin koskaan ennen. &rdquo;Olet hyv&auml; poika, Nicolas.&rdquo;<br /><br />Nicolas ei vastannut en&auml;&auml; mit&auml;&auml;n. H&auml;n vain k&auml;veli pois ja suuntasi portaikkoon kohti huonettaan.<br /><br />H&auml;n jakoi huoneen kahden veljens&auml; kanssa; toinen oli isoveli Darren, ja toinen oli pikkuveli Theodore. Huone tosin saattaisi pian j&auml;&auml;d&auml; Theodoren omaksi, sill&auml; Evelyn, jolla oli oma huone, muuttaisi pian pois ja Darren saisi siskonsa huoneen. Ja koska Nicolas oli itsekin l&auml;hd&ouml;ss&auml; pois, j&auml;isi Theodore yksin. Tai kuka tiet&auml;&auml;, ehk&auml; kaikista nuorimmainen veli, Lucas, joka oli t&auml;h&auml;n asti nukkunut heid&auml;n vanhempiensa huoneessa, muuttaisi samaan huoneeseen Theodoren kanssa. Tai ehk&auml; kaksoset Orson ja Olivia siirtyisiv&auml;t omasta huoneestaan Theodoren seuraksi? Joka tapauksessa muutoksia oli luvassa.<br /><br />Kun Nicolas saapui huoneeseen, Darren oli parhaillaan lukemassa satua Theodorelle. Darren oli aina pit&auml;nyt lukemisesta ja oppimisesta, toisin kuin Nicolas, joka oli mieluummin vaellellut ulkona mets&auml;ss&auml;.<br /><br />Veljekset k&auml;&auml;ntyiv&auml;t katsomaan tulijaa. Kuten Nicolas, my&ouml;s Darren oli perinyt Tamsinin vaalean tukan, siin&auml; miss&auml; Theodorella oli v&auml;h&auml;n tummemmat hiukset kuten heid&auml;n is&auml;ll&auml;&auml;n, Alanilla.<br /><br />&rdquo;Hei, Nicolas&rdquo;, Darren virkkoi. &rdquo;Olet kuulemma l&auml;hd&ouml;ss&auml; Orvokkikumpuun aamulla, vai?&rdquo;<br /><br />&rdquo;Ilmeisesti&rdquo;, Nicolas tokaisi. H&auml;n riisui saappaansa ja tunikansa ja k&auml;vi pitk&auml;kseen s&auml;nkyyns&auml;.<br /><br />&rdquo;Ihan hyv&auml; juttu&rdquo;, Darren sanoi. &rdquo;He kai opettavat sinua ettet sytyt&auml; paikkoja tuleen.&rdquo;<br /><br />&rdquo;Miksi kaikki nyt olettavat minun tuhoavan kaikkea&rdquo;, Nicolas valitti. &rdquo;En ole t&auml;h&auml;nk&auml;&auml;n asti hajottanut mit&auml;&auml;n.&rdquo;<br /><br />Darrenilla tosin oli hyv&auml; syy ajatella niin. Juuri h&auml;nen kasvonsa Nicolas oli melkein onnistunut k&auml;rvent&auml;m&auml;&auml;n pienell&auml; tulipallollaan.<br /><br />Darren vain kohautti olkap&auml;it&auml;&auml;n ja oli aikeissa jatkaa lukemista, mutta Theodore lausui yll&auml;tt&auml;en: &rdquo;Nico, Nico! Voiko minustakin tulla velho?&rdquo;<br /><br />&rdquo;Ehk&auml;. Kuka tiet&auml;&auml;&rdquo;, Nicolas vastasi hymyillen. Theodore vain hihitti suloisesti. Sitten Darren jatkoi lukemista; h&auml;nen tarinansa kertoi syv&auml;ll&auml; mets&auml;ss&auml; asuvista keijuista. Hiljalleen h&auml;nen satunsa vaivutti sek&auml; Theodoren ett&auml; Nicolaksen syv&auml;&auml;n uneen.<br /><br />Aamun koittaessa Tamsin tuli ravistelemaan Nicolaksen hereille.<br /><br />&rdquo;T&auml;ss&auml; ovat uudet vaatteesi&rdquo;, h&auml;n sanoi. &rdquo;Pue pian p&auml;&auml;llesi, Oliver odottaa jo ulkona.&rdquo;<br /><br />Unelias Nicolas haukotteli ensin ja venytteli sitten. H&auml;nen olisi niin kovasti tehnyt mieli j&auml;&auml;d&auml; nukkumaan, mutta h&auml;nen &auml;itins&auml; hoputti h&auml;nt&auml; nousemaan yl&ouml;s. Nicolas vaihtoi uudet vaatteet p&auml;&auml;lleen; ne tuntuivat hyv&auml;lt&auml; p&auml;&auml;ll&auml;. Sitten h&auml;n l&auml;hti tallustamaan alakertaan &auml;itins&auml; per&auml;ss&auml;.<br /><br />&rdquo;Nicolas, ota t&auml;m&auml;&rdquo;, Tamsin sanoi ja ojensi pussin Nicolakselle. &rdquo;Siin&auml; ovat s&auml;&auml;st&ouml;mme. Toivottavasti se riitt&auml;&auml; matkallesi.&rdquo;<br /><br />&rdquo;Mutta en min&auml; voi t&auml;t&auml; ottaa&rdquo;, Nicolas vastusti. H&auml;n ei halunnut vied&auml; vanhempiensa rahoja.<br /><br />&rdquo;Kyll&auml; otat&rdquo;, h&auml;nen &auml;itins&auml; tivasi. Tamsin tapitti h&auml;nt&auml; niin tuimasti ett&auml; h&auml;nen oli pakko suostua. Tuolle ilmeelle ei voinut sanoa ei. Nicolas sitoi pussin vy&ouml;lleen. Sitten he molemmat k&auml;veliv&auml;t ovesta ulos, Nicolas viel&auml; taakseen vilkaisten &ndash; h&auml;n sanoi katseellaan hyv&auml;stit kodilleen.<br /><br />Aamu oli usvainen ja viile&auml;. Nicolas v&auml;risi hieman kylmyydest&auml;. Oliver, hoikka pukinpartainen mies, odotti hevosen vet&auml;m&auml;n k&auml;rryns&auml; kanssa Nicolaksen perheen talon edess&auml;. My&ouml;s h&auml;nen is&auml;ns&auml; Alan odotti ulkona. Alan haroi tummaa tukkaansa mietteli&auml;&auml;n n&auml;k&ouml;isen&auml;, muttei kuitenkaan sanonut mit&auml;&auml;n. Mutta kun h&auml;n huomasi poikansa tulleen ulos, h&auml;n asteli heti t&auml;m&auml;n luokse, sulki h&auml;net halaukseensa ja sanoi: &rdquo;Onnea matkaan, poika.&rdquo;<br /><br />&rdquo;Kiitos, is&auml;&rdquo;, Nicolas vastasi ja irrottautui t&auml;m&auml;n halauksesta. Sitten h&auml;n halasi viel&auml; &auml;iti&auml;&auml;n.<br /><br />&rdquo;Pid&auml; huoli itsest&auml;si&rdquo;, Tamsin sanoi ja p&auml;&auml;sti poikansa rutistuksestaan. Nicolas ny&ouml;kk&auml;si, joskin hieman ep&auml;varman oloisena. H&auml;n ei ollut varma olisiko h&auml;nest&auml; t&auml;lle matkalle, mutta pakko kai oli.<br /><br />Nicolas kiipesi Oliverin k&auml;rryn kyytiin ja heilutti viel&auml; hyv&auml;stiksi vanhemmilleen.<br /><br />Sitten Oliver kannusti hevosensa liikkeelle ja he l&auml;htiv&auml;t kulkemaan kohti Sadan taipaleen kyl&auml;&auml;.</span>",
  "pools_count": 1,
  "title": "Velhon kissa - Luku 2",
  "deleted": "f",
  "public": "t",
  "mimetype": "text/plain",
  "pagecount": "1",
  "rating_id": "0",
  "rating_name": "General",
  "ratings": [],
  "submission_type_id": "12",
  "type_name": "Writing - Document",
  "guest_block": "f",
  "friends_only": "f",
  "comments_count": "0",
  "views": "7"
}