{
  "submission_id": "3024601",
  "keywords": [
    {
      "keyword_id": "2193",
      "keyword_name": "fantasy",
      "contributed": "f",
      "submissions_count": "27486"
    },
    {
      "keyword_id": "11895",
      "keyword_name": "finnish",
      "contributed": "f",
      "submissions_count": "102"
    },
    {
      "keyword_id": "1440",
      "keyword_name": "human",
      "contributed": "f",
      "submissions_count": "110003"
    },
    {
      "keyword_id": "165",
      "keyword_name": "male",
      "contributed": "f",
      "submissions_count": "1214599"
    },
    {
      "keyword_id": "2432",
      "keyword_name": "oc",
      "contributed": "f",
      "submissions_count": "81411"
    },
    {
      "keyword_id": "909",
      "keyword_name": "romance",
      "contributed": "f",
      "submissions_count": "9222"
    }
  ],
  "hidden": "f",
  "scraps": "f",
  "favorite": "f",
  "favorites_count": "0",
  "create_datetime": "2023-06-08 14:24:33.326186+00",
  "create_datetime_usertime": "08 Jun 2023 16:24 CEST",
  "last_file_update_datetime": "2023-06-08 14:22:21.45898+00",
  "last_file_update_datetime_usertime": "08 Jun 2023 16:22 CEST",
  "username": "Kurjin",
  "user_id": "1076211",
  "user_icon_file_name": "294760_Kurjin_aaaaaaniiccooo.png",
  "user_icon_url_large": "https://nl1.ib.metapix.net/usericons/large/294/294760_Kurjin_aaaaaaniiccooo.png",
  "user_icon_url_medium": "https://nl1.ib.metapix.net/usericons/medium/294/294760_Kurjin_aaaaaaniiccooo.png",
  "user_icon_url_small": "https://nl1.ib.metapix.net/usericons/small/294/294760_Kurjin_aaaaaaniiccooo.png",
  "file_name": "4524131_Kurjin_veksi_luku_06.txt",
  "file_url_full": "https://nl1.ib.metapix.net/files/full/4524/4524131_Kurjin_veksi_luku_06.txt",
  "file_url_screen": "https://nl1.ib.metapix.net/files/screen/4524/4524131_Kurjin_veksi_luku_06.txt",
  "file_url_preview": "https://nl1.ib.metapix.net/files/preview/4524/4524131_Kurjin_veksi_luku_06.txt",
  "files": [
    {
      "file_id": "4524131",
      "file_name": "4524131_Kurjin_veksi_luku_06.txt",
      "file_url_full": "https://nl1.ib.metapix.net/files/full/4524/4524131_Kurjin_veksi_luku_06.txt",
      "file_url_screen": "https://nl1.ib.metapix.net/files/screen/4524/4524131_Kurjin_veksi_luku_06.txt",
      "file_url_preview": "https://nl1.ib.metapix.net/files/preview/4524/4524131_Kurjin_veksi_luku_06.txt",
      "mimetype": "text/plain",
      "submission_id": "3024601",
      "user_id": "1076211",
      "submission_file_order": "0",
      "full_size_x": null,
      "full_size_y": null,
      "screen_size_x": null,
      "screen_size_y": null,
      "preview_size_x": null,
      "preview_size_y": null,
      "initial_file_md5": "b303ebd99af18b1543c3eb11c6963a4f",
      "full_file_md5": "b303ebd99af18b1543c3eb11c6963a4f",
      "large_file_md5": "",
      "small_file_md5": "",
      "thumbnail_md5": "",
      "deleted": "f",
      "create_datetime": "2023-06-08 14:22:21.45898+00",
      "create_datetime_usertime": "08 Jun 2023 16:22 CEST"
    }
  ],
  "pools": [
    {
      "pool_id": "86329",
      "name": "The Wizard's Cat",
      "description": "",
      "count": "22",
      "submission_left_submission_id": "3024598",
      "submission_left_file_name": "4524124_Kurjin_wizardocat_05.txt",
      "submission_right_submission_id": "3024605",
      "submission_right_file_name": "4524139_Kurjin_wizardocat_06.txt"
    }
  ],
  "description": "[center]Ensimmäinen: [url=https://inkbunny.net/s/3024536]Luku 1[/url]\n[url=https://inkbunny.net/s/3024596]Luku 5[/url] <---- Edellinen | Seuraava ----> [url=https://inkbunny.net/s/3024608]Luku 7[/url][/center]\n\nKuudes luku, kirjoitettu vuonna 2020.\n\n\nTarina, hahmot, jne. © [iconname]Kurjin[/iconname]",
  "description_bbcode_parsed": "<span style='word-wrap: break-word;'><div class='align_center'>Ensimm&auml;inen: <a href=\"https://inkbunny.net/s/3024536\" rel=\"nofollow\">Luku 1</a><br /><a href=\"https://inkbunny.net/s/3024596\" rel=\"nofollow\">Luku 5</a> &lt;---- Edellinen | Seuraava ----&gt; <a href=\"https://inkbunny.net/s/3024608\" rel=\"nofollow\">Luku 7</a></div><br /><br />Kuudes luku, kirjoitettu vuonna 2020.<br /><br /><br />Tarina, hahmot, jne. &copy; \r\n\t\t\t\t\t<table style='display: inline-block; vertical-align:bottom;'>\r\n\t\t\t\t\t\t<tr>\r\n\t\t\t\t\t\t\t<td style='vertical-align: middle; border: none;'>\r\n\t\t\t\t\t\t\t\t<div style='width: 50px; height: 50px; position: relative; margin: 0px auto;'>\r\n\t\t\t\t\t\t\t\t\t<a style='position: relative; border: 0px;' href='https://inkbunny.net/Kurjin'><img class='shadowedimage' style='border: 0px;' src='https://nl1.ib.metapix.net/usericons/small/294/294760_Kurjin_aaaaaaniiccooo.png' width='50' height='50' alt='Kurjin' title='Kurjin' /></a>\r\n\t\t\t\t\t\t\t\t</div>\r\n\t\t\t\t\t\t\t</td>\r\n\t\t\t\t\t\t\t<td style='vertical-align: bottom; font-size: 10pt;'>\r\n\t\t\t\t\t\t\t\t<span style='position: relative; top: 2px;'><a href='https://inkbunny.net/Kurjin' class='widget_userNameSmall'>Kurjin</a></span>\r\n\t\t\t\t\t\t\t</td>\r\n\t\t\t\t\t\t</tr>\r\n\t\t\t\t\t\t</table></span>",
  "writing": "[b]Luku 6: Totuuksia ja valheita[/b]\n\nSinä päivänä satoi. Nicolas ja Edgar välttivät sen nipin napin koska he olivat olleet onnekkaita ja kohdanneet hevoskärryn joka oli suuntaamassa samaan paikkaan kuin hekin ja niin, paeten tummia pilviä, he olivat saaneet kyydin seuraavaan kylään: Hukkuneen neidon kylään. Jokseenkin synkkä nimi kaupungille. Tarinoiden mukaan, kylän perustajalla oli ollut kaunis tytär. Eräs nuori mies rakastui häneen ja halusi mennä naimisiin hänen kanssaan. Mutta sekä neito että hänen isänsä kieltäytyi tästä. Sydän särkyneenä, nöyryytettynä ja raivoissaan, nuori mies päätti, että jos hän ei voi saada häntä, ei kukaan saa. Ja niin, eräänä kuuttomana yönä, mies hukutti neidon jokeen, joka virtaa läpi kylän, jakaen sen kahtia. Perustaja oli hyvin murtunut tämän tragedian takia ja teloitti nuoren miehen. Kerrotaan, että hänen tyttärensä menetyksestä johtuvasta surusta, tuossa kylässä sataa usein. On myös olemassa huhu, että joinain sateisina päivinä, neidon hengen voi nähdä viipyilevän yllä sillan, joka ylittää joen, valmiina ottamaan jonkun sieluparan mukanaan vetiseen hautaan.\n\nTällainen synkkä tarina lahjoitti Nicolakselle melankolisen tunteen. Tai oli se ainakin osaksi vastuussa siitä. Toinen osa löysi tiensä hänen mieleensä johtuen kyydistä hevoskärryissä. Se muistutti hänelle kuinka hänen matkansa oli alkanut Oliverin kanssa ja täten, johtaen mietteisiin hänen kodistaan. Parhaillaan oleskellen majatalossa, Nicolas pysyi huoneessa jonka oli varannut Edgarin kanssa, katsellen ulos ikkunasta jota sade piiskasi, sillä välin kun vanhempi mies oleili baarin puolella. Nuorta velhoa ei haitannut olla yksin.\n\nKun taivas itki, Nicolas vajosi syvälle ajatuksiinsa. Hän ei ollut varma kuinka pitkään hän oli jo matkannut, mutta häntä silti mietitytti kuinka paljon hänelle tuttujen ihmisten elämät olivat muuttuneet.\n\nHänen siskonsa Evelyn oli jo naimisissa. Voi, kuinka hän olisikaan halunnut osallistua hänen häihinsä. Oliko hän onnellinen aviomiehensä kanssa? Nicolas ei oikein tuntenut tuota miestä.\n\nMitä hänen muille sisaruksilleen kuului? Tai hänen vanhemmilleen? Kaipasivatko he häntä lainkaan?\n\nEntäpä loput kylän väestä? Sattuiko hän olemaan kenenkään mielessä? Vai jatkoivatko kaikki eloaan kuin häntä ei olisi koskaan ollutkaan?\n\nJa sitten oli tietenkin Kevin. Hänen paras ystävänsä. Olikohan hän vihdoin tunnustanut tunteensa Angielle? Jos oli, mikä mahtoi olla Angien vastaus?\n\nRaskas huokaus karkasi Nicolaksen suusta.\n\nSe olisi vale jos hän sanoisi, ettei potenut koti-ikävää. Ja sen mukana tuli huoli ja epävarmuus.\n\nJoten, kun hän saapuisi Orvokkikumpuun… Entä jos he eivät huolisi häntä sinne? Hän oli vain… yksinkertainen maalaispoika. Ja vaikka he antaisivatkin hänen jäädä ja opettaa hänelle taikuutta… Entä jos hän ei oppisi mitään? Hän ei ollut koskaan ollut kovin hyvä keskittymään opiskeluun. Sitten hänen täytyisi lähteä ja tuottaa pettymys kaikille. Ei muuta paikkaa minne mennä, hänen pitäisi palata Ruusupolun kylään, tuoden mukanaan pelkkää häpeää. Hän pettäisi kaikki jotka olivat uskaltaneet uskoa häneen. Ja kuka tietää mitä tapahtuisi seuraavaksi…\n\nNicolas nousi seisomaan hitaasti. Hän antoi vielä yhden vilkaisun kohti ikkunaa joka oli sadepisaroiden tahrima ja raahasi itsensä yhteen huoneessa olevista sängyistä, ottaen päältään hieman vaateita pois ja asettui makaamaan. Pimeyden laskeutumiseen oli vielä runsaasti aikaa, eikä nuori velho juuri tuntenut itseään väsyneeksi vielä. Mutta hän tunsi olonsa varsin surkeaksi ja halusi nukkua pois hänen surkean olonsa. Joten, siellä hän makasi, odottaen unta tulevaksi, ja kun se vihdoin tuli, hän mielellään luovutti itsensä unille, jotka halusivat viedä hänet pois ihmeiden paikkaan.\n\nJa hyvin hän nukkui.\n\nKun aamu oli alkanut sarastaa, Nicolaksen herätti hänen vanhempi kumppaninsa, Edgar. Nuori velho haukotteli, kampesi itsensä ylös sängystä ja venytteli jäseniään. Hän tunsi olonsa oikeastaan aika hyväksi; uni oli tehnyt ihmeitä hänen kurjalle ololleen. Sukkelalla liikkeellä hän pukeutui täysiin vaatteisiinsa, varmisti että hänellä oli rahat mukanaan ja seurasi sitten Edgaria ulos heidän vaatimattomasta huoneestaan ja alkoivat laskeutua alas narisevia, kapeita portaita. Muutama muukin majatalon vieras oli myös ylhäällä, osa heistä tehden lähtöä rakennuksesta aivan kuten Nicolas ja Edgar, ja osa oli päättänyt viettää vähän aikaansa salissa. Paikan emäntä oli valmistautumassa uuteen päivään, suristen ympäriinsä salissa kuin ahkera mehiläinen, ja ennen kuin kaksi matkalaista poistui majatalosta, Edgar antoi hänelle flirttailevan katseen. Ilmeisesti heistä oli tullut tuttavia viime yönä. Tai siltä Nicolaksesta ainakin tuntui. Ja niin, matkalaiset kävelivät ulos ovesta.\n\nSade oli loppunut jossain kohtaa viime yönä, jättäen raikkaan tuoksun viipyilemään kylään. Aamuaurinko oli ryhtynyt kiipeämään taivaisiin ja oli vain ajan kysymys ennen kuin se alkaisi kuivaamaan lätäköitä. Nicolaksen hengittäessä raitista ilmaa, hän hymyili hieman. Pienet lätäköt jotka nyt täplittivät Hukkuneen neidon kylän katuja muistutti häntä yhtäkkiä hänen lapsuudestaan ja kuinka hän ja jotkut hänen sisaruksistaan sekä Kevin olivat nauttineet leikkiä vedessä, saaden sitten nuhteluja vanhemmiltaan koska olivat lianneet vaatteensa. Voi noita vanhoja hyviä päiviä.\n\nNicolas ja Edgar aloittivat matkansa jatkamisen jälleen. Kun vanhempi mies oli kertonut Nicolakselle minne heidän tiensä oli johtamassa seuraavaksi, nuori velho tunsi olonsa innokkaaksi. Se oli paikka nimeltä Taivaankullan kaupunki. Kun Nicolaksen matka oli alkanut, hän oli ollut melko jännittynyt kun hän oli vieraillut Sadan taipaleen kylässä koska se oli ollut isompi kuin hänen kotikylänsä. Mutta Edgarin mukaan Taivaankullan kaupunki oli vielä sitäkin kookkaampi. Joten, luonnollisesti, jo pelkästään tuo sai Nicolaksen halukkaaksi nähdä tuon paikan. Mutta oli myös muutakin. Yksi suurimmista mielenkiinnon kohteista nuorella velholla oli tieto siitä, että tuossa kaupungissa oli satama. Nicolas ei ollut koskaan nähnyt merta ennen. Tai laivoja. Todistaen auringonlaskua horisontissa, auringonpaisteen viimeiset säteet kimmeltämässä valtavassa meressä oli jotakin jonka hän haluaisi kokea.\n\nEikä siinä vielä kaikki. Mikä myös ruokki Nicolaksen innostusta oli että tuolla oli mahdollista tavata rotu nimeltä Yönväki. He eivät aina näyttäytyneet Taivaankullan kaupungissa, mutta toisinaan he tekivät kauppaa paikallisten ihmisten kanssa. Edgar ei tiennyt paljoa heistä, mutta he vaikuttivat olevan aika raakalaismaisia olentoja jotka eivät pelänneet taistelua. Ulkonäöllisesti, he olivat kuin ihmisen ja villisian risteytys, heidän turkkinsa ollen tumma väriltään, joka oli pääasiassa syy heidän nimelleen koska he pystyivät sen turvin katoamaan pimeyteen.\n\nKiitos joidenkin tarinoiden joita Nicolaksen isoveli Darren oli kertonut nuoremmille sisaruksille iltasaduksi, Nicolas oli tietoinen että jossain päin maailmaa eleli kansaa jotka olivat vähän kuin ihmiset, joskin ei aivan. Mutta hän ei ollut koskaan hähnyt yhtäkään. Loppujen lopuksi, hänen vaatimaton kotikylänsä sijaitsi melko syrjäisellä alueella, tosin, se oli selkeästi osa ihmisten maata. Joten, sellaisen olennon kohtaaminen joka ei ollut ihminen, mahdollisuudet siihen Ruusupolun nurkilla oli hyvin vähäiset. Mutta nyt, Nicolas saattoi saada mahdollisuuden tavata jotain epätavallista. Voi, kuinka väki Ruusupolussa olisikaan innoissaan!\n\nPäivä osoittautuikin varsin kauniiksi. Sää oli muuttunut aurinkoiseksi ja melko leudoksi – täydelliseksi matkaamiseen. Tämänkaltainen olosuhde sai nuoren velhon tuntemaan itsensä melkoisen iloiseksi. Hän oli lörpötellyt Edgarin kanssa lähes kaiken sen ajan kun he olivat matkanneet sinä päivänä. Ja ennen kuin he huomasivatkaan, yö oli ympäröinyt maailman sen samettiseen syleilyyn, antaen päätöksen varsin tavanomaiselle päivälle.\n\nJoskin, iltahämärän saapuessa, Nicolas huomasi jotakin outoa. Hänellä oli kummallinen tunne rinnassa. Hän ei juuri osannut kuvailla sitä, mutta se ei todellakaan tuntunut pahalta. Itse asiassa, se oli varsin lohdullinen ja lämmin jollain mystisellä tavalla. Ja hänen jatkaessa vaellusta vanhemman miehen kanssa, tunne kehittyi aina vain voimakkaammaksi. Nicolas, tosin, päätti pitää asian omana tietonaan; hän ei oikeastaan halunnut keskustella asiasta Edgarin kanssa, syistä joista hän itsekään ei ollut aivan varma. Ja kun miehet alkoivat laittaa pystyyn leiriä yöksi, nuori velho ei hiiskunut sanaakaan oudosta tuntemuksestaan ja yritti vain saada vähän lepoa ja olla välittämättä siitä.\n\nMutta hän ei pystynyt nukahtamaan. Hän vain jatkoi käännähtelyä kyljeltä toiselle sammalpedissään, pitäen silmiään suljettuina, yrittäen parhaansa mukaan jahdata unien maata. Lopulta, tosin, hän luovutti ja makoili selällään, katsellen tähtitaivasta läpi puiden oksien, puiden jotka saartoivat pientä leiriä. Oli täydenkuun yö, joten hiljainen maailma kylpi kalpeassa valossa. Ja pienen hetken, Nicolas tunsi sellaista rauhaa josta hän ei oikeastaan muistanut milloin viimeksi oli kokenut mitään sen kaltaista, ja siksi, toivotti sen tervetulleeksi kuin vanhan ystävän.\n\nTosin, hänelle piti yhä seuraa outo tunne, se ei ollut kadonnut minnekään. Oikeastaan, se oli kehittynyt voimakkaammaksi, alkaen antamaan hänelle kummallisia mielihaluja. Nuoresta velhosta alkoi tuntua että hänen pitäisi mennä johonkin tiettyyn paikkaan. Hän päätti nousta ylös, järkeillen tätä toimea sillä tosiasialla ettei hän pystynyt nukkumaan kumminkaan. Nicolas antoi katsahduksen kuorsaavaan Edgariin. Hän voisi jättää vanhemman miehen yksin pikku hetkeksi, eikö? Ja niin, Nicolas ryhtyi seuraamaan aavistustaan syvemmälle metsään.\n\nHän oli kiitollinen kuusta sillä se auttoi häntä suunnistamaan läpi puiden. Vikkelästi hän vaelsi metsässä, uteliaisuus ja omalaatuinen aistimus opastaen häntä. Ja, hänen ei täytynyt mennä kauas leiristä kun hän jo löysi jotakin… jotakin taianomaista.\n\nEnsin, kummallinen ääni alkoi kajahdella Nicolaksen korvissa. Tai ehkä se olikin vain hänen päässään? Hän ei ollut aivan varma. Se oli jokin omituinen humiseva ääni. Ja hänen päästessä lähemmäksi sen lähdettä, askel askeleelta, hän yllättäen seisahtui. Juuri siinä, hänen silmiensä edessä, oli kaikista kaunein asia jonka hän oli koskaan nähnyt. Se oli hevosmainen olento jolla oli kirkkaasti kimmeltävä valkoinen karva ja yksi spiraalimainen sarvi – se oli yksisarvinen. Tai niin hän oletti, jos hän muisti mitään tarinoista joita oli kuullut lapsuudessaan. Tämän majesteettisen eläimen näky oli henkeä salpaava eikä Nicolas pystynyt vapauttamaan katsettaan siitä. Ja hyvän aikaa, hän vain seurasi silmillään kuinka yksisarvinen laidunsi.\n\n”Kaunis, eikö vain?”\n\nYhtäkkinen ääni säikäytti Nicolaksen. Mutta jotenkin, puhuja kuulosti tutulta. Vaistomaisesti, hän etsi äänen lähdettä selkänsä takaa, mutta siellä ei ollut ketään. Sitten, jostakin syystä, hän sai idean katsoa ylempää – ja silloin hän näki sen.\n\nMustan kissan, joka istui puunoksalla.\n\nSe oli se sama puhuva kissa jonka hän oli tavannut Valkean ketun kylässä. \n\n”Se olet…sinä…”, Nicolas sopersi. ”Mitä… Kuinka sinä…?”\n\n”Olen pitänyt sinua silmällä”, kissa sanoi.\n\n”Mutta miksi?” Nicolas oli yhä ymmällään. ”Oletko seurannut minua koko tämän ajan?”\n\n”En, satuin vain olemaan näillä nurkilla”, kissa totesi ivallisesti, heilauttaen häntäänsä. ”Totta kai olen seurannut sinua. Jonkun täytyy katsoa kaltaisesi raasun perään.”\n\nNämä sanat saivat nuoren velhon tuntemaan olonsa melko nolostuneeksi.\n\n”Mitä sinä tarkoitat?” hän kysyi.\n\n”Olet sangen huono valitsemaan matkakumppaneitasi”, kissa sanoi. ”Sen lisäksi, myöskään kykysi pitää itsestäsi huolta ei ole kehuttava.”\n\nNicolas tunsi yhä enemmän häpeää. Kissan sanat olivat kuin isku kasvoihin.\n\n”Kuinka voit edes tietää?” hän puhisi. ”Ehkei mikään sanomastasi ole totta.”\n\nHimmeässä valossa Nicolas pystyi näkemään kissan kasvoilla ilmeen joka muistutti virnistystä.\n\n”Voi, minä tiedän muutamia asioita sinusta”, kissa lausahti. ”Olet elänyt yksinkertaista elämää syrjäisessä maalaiskylässä. Kuitenkin, olet myös velho joka on vasta löytänyt maagiset kykynsä ja tästä syystä olet suuntaamassa Orvokkikumpuun, oppiaksesi lisää voimistasi. Tämä tekee sinusta melko erityisen, tiedätkös. Se on myös syy sille miksi tuo yksisarvinen tuolla on hyväksynyt läsnäolosi.”\n\nNicolas oli melkein unohtanut tuon majesteettisen olennon olemassaolon. Hän katsoi yksisarvisen suuntaan ja näki että se tuijotti suoraan häntä. Noissa sen silmissä oli jotakin joka kosketti nuoren velhon sydäntä. Sitten se päästi ulos korskahduksen ja keskittyi jälleen laiduntamiseen.\n\nNicolas havahtui tyynestä oudosta tunteesta jonka yksisarvinen oli aiheuttanut. Hän katsahti kissaan jälleen kerran. Kysymys poltteli hänen kieltään. \n\n”Joten, onko Edgarissa jotakin vialla?” hän kysyi.\n\n”Siinä miehessä on paljonkin vikaa”, kissa vastasi. ”Hän on rikollinen ja valehtelija. Tiedätkö miksi hän on menettänyt vasemman kätensä?”\n\n”Hän sanoi menettäneensä sen taistelussa”, Nicolas muisteli.\n\n”Väärin. Hän on varas. Hänen kätensä katkaistiin poikki rangaistuksena varastamisesta.”\n\nTämä todella yllätti nuoren velhon. Oliko hänen vanhempi kumppaninsa paha mies? Tuo optimistinen ja hilpeä veikko? Johtuen kissan paljastuksesta, Nicolaksen käsi automaattisesti hakeutui kolikkopussille jonka oli saanut äidiltään.\n\nKuka oli oikeassa ja kuka väärässä? Nicolas ei osannut sanoa. Hän oli uskomattoman ymmällään.\n\n”Kerro minulle… Mistä minä tiedän että sinuun voisi luottaa? Että sinä et ole täällä se joka valehtelee?” Nicolas kyseli.\n\n”Yksinkertaista”, kissa vastasi. ”Sinä et tiedä. Valinta on sinusta itsestäsi kiinni.”\n\nTuo ei ollut hyödyllistä ollenkaan.\n\n”Sitten… Mitkä ovat aikeesi?” Nicolas tiedusteli.\n\n”Haluan vain varmistaa, että saavut Orvokkikumpuun turvallisesti”, kissa paljasti.\n\n”Miksi?”\n\n”Tarvitseeko hyvän teon takana olla jokin syy?”\n\nNicolas vajosi syvälle mietteisiinsä, yrittäen muodostaa selvän kuvan tilanteestaan. Hänellä oli ollut Edgar kumppaninaan hänen matkansa alusta saakka eikä vanhempi mies ollut antanut hänelle yhtäkään syytä epäillä häntä. Mutta sitten, oli nämä asiat jotka kissa oli maininnut… Ja koska kissa vaikutti olevan perillä Nicolaksen elämästä, oli erittäin todennäköistä että sanat Edgarista olivat totta myöskin. Miksi tämän piti olla niin vaikeaa…\n\nSitten yhtäkkinen oivallus tunkeutui nuoren velhon mieleen.\n\nKissa oli jo seurannut häntä heidän tapaamisestaan asti. Joten, vaikka hän kieltäytyisi matkustamasta hänen kanssaan, oli luultavaa että kissa jatkaisi hänen seuraamistaan joka tapauksessa. Mikä ikinä olikaan hänen syynsä tehdä näin, Nicolaksella oli tunne ettei hän pääsisi tästä eroon kovin helposti.\n\nNicolas raapi niskaansa hieman vaivautuneen oloisena.\n\n”Luulisin että voisit tulla mukaan… Jos haluat”, hän sanoi hiljaisella äänellä.\n\nKissa nyökkäsi yhteisymmärryksen osoituksena. Sitten hän nousi ylös ja notkeasti hyppäsi alas maahan, vain loikatakseen nuoren velhon harteille.\n\n”Joten, menisimmekö vähän lepäämään?” kissa sanoi.\n\nNicolas ei vastannut. Hänen silmänsä olivat vangittu yksisarvisen toimesta vielä yhden kerran. Hänen täytyi riistää katseensa takaisin ennen kuin hän alkoi tehdä lähtöä. Hiljaisesti, hän käänsi selkänsä majesteettiselle olennolle ja käveli pois, kohti leiriä jonne oli jättänyt Edgarin nukkumaan, hänen uusi pienempi kumppani roikkuen hänen harteillaan.\n\nHe eivät aavistaneetkaan, että tämä oli alku suhteelle joka tulisi muuttamaan heidän elämänsä.",
  "writing_bbcode_parsed": "<span style='word-wrap: break-word;'><strong>Luku 6: Totuuksia ja valheita</strong><br /><br />Sin&auml; p&auml;iv&auml;n&auml; satoi. Nicolas ja Edgar v&auml;lttiv&auml;t sen nipin napin koska he olivat olleet onnekkaita ja kohdanneet hevosk&auml;rryn joka oli suuntaamassa samaan paikkaan kuin hekin ja niin, paeten tummia pilvi&auml;, he olivat saaneet kyydin seuraavaan kyl&auml;&auml;n: Hukkuneen neidon kyl&auml;&auml;n. Jokseenkin synkk&auml; nimi kaupungille. Tarinoiden mukaan, kyl&auml;n perustajalla oli ollut kaunis tyt&auml;r. Er&auml;s nuori mies rakastui h&auml;neen ja halusi menn&auml; naimisiin h&auml;nen kanssaan. Mutta sek&auml; neito ett&auml; h&auml;nen is&auml;ns&auml; kielt&auml;ytyi t&auml;st&auml;. Syd&auml;n s&auml;rkyneen&auml;, n&ouml;yryytettyn&auml; ja raivoissaan, nuori mies p&auml;&auml;tti, ett&auml; jos h&auml;n ei voi saada h&auml;nt&auml;, ei kukaan saa. Ja niin, er&auml;&auml;n&auml; kuuttomana y&ouml;n&auml;, mies hukutti neidon jokeen, joka virtaa l&auml;pi kyl&auml;n, jakaen sen kahtia. Perustaja oli hyvin murtunut t&auml;m&auml;n tragedian takia ja teloitti nuoren miehen. Kerrotaan, ett&auml; h&auml;nen tytt&auml;rens&auml; menetyksest&auml; johtuvasta surusta, tuossa kyl&auml;ss&auml; sataa usein. On my&ouml;s olemassa huhu, ett&auml; joinain sateisina p&auml;ivin&auml;, neidon hengen voi n&auml;hd&auml; viipyilev&auml;n yll&auml; sillan, joka ylitt&auml;&auml; joen, valmiina ottamaan jonkun sieluparan mukanaan vetiseen hautaan.<br /><br />T&auml;llainen synkk&auml; tarina lahjoitti Nicolakselle melankolisen tunteen. Tai oli se ainakin osaksi vastuussa siit&auml;. Toinen osa l&ouml;ysi tiens&auml; h&auml;nen mieleens&auml; johtuen kyydist&auml; hevosk&auml;rryiss&auml;. Se muistutti h&auml;nelle kuinka h&auml;nen matkansa oli alkanut Oliverin kanssa ja t&auml;ten, johtaen mietteisiin h&auml;nen kodistaan. Parhaillaan oleskellen majatalossa, Nicolas pysyi huoneessa jonka oli varannut Edgarin kanssa, katsellen ulos ikkunasta jota sade piiskasi, sill&auml; v&auml;lin kun vanhempi mies oleili baarin puolella. Nuorta velhoa ei haitannut olla yksin.<br /><br />Kun taivas itki, Nicolas vajosi syv&auml;lle ajatuksiinsa. H&auml;n ei ollut varma kuinka pitk&auml;&auml;n h&auml;n oli jo matkannut, mutta h&auml;nt&auml; silti mietitytti kuinka paljon h&auml;nelle tuttujen ihmisten el&auml;m&auml;t olivat muuttuneet.<br /><br />H&auml;nen siskonsa Evelyn oli jo naimisissa. Voi, kuinka h&auml;n olisikaan halunnut osallistua h&auml;nen h&auml;ihins&auml;. Oliko h&auml;n onnellinen aviomiehens&auml; kanssa? Nicolas ei oikein tuntenut tuota miest&auml;.<br /><br />Mit&auml; h&auml;nen muille sisaruksilleen kuului? Tai h&auml;nen vanhemmilleen? Kaipasivatko he h&auml;nt&auml; lainkaan?<br /><br />Ent&auml;p&auml; loput kyl&auml;n v&auml;est&auml;? Sattuiko h&auml;n olemaan kenenk&auml;&auml;n mieless&auml;? Vai jatkoivatko kaikki eloaan kuin h&auml;nt&auml; ei olisi koskaan ollutkaan?<br /><br />Ja sitten oli tietenkin Kevin. H&auml;nen paras yst&auml;v&auml;ns&auml;. Olikohan h&auml;n vihdoin tunnustanut tunteensa Angielle? Jos oli, mik&auml; mahtoi olla Angien vastaus?<br /><br />Raskas huokaus karkasi Nicolaksen suusta.<br /><br />Se olisi vale jos h&auml;n sanoisi, ettei potenut koti-ik&auml;v&auml;&auml;. Ja sen mukana tuli huoli ja ep&auml;varmuus.<br /><br />Joten, kun h&auml;n saapuisi Orvokkikumpuun&hellip; Ent&auml; jos he eiv&auml;t huolisi h&auml;nt&auml; sinne? H&auml;n oli vain&hellip; yksinkertainen maalaispoika. Ja vaikka he antaisivatkin h&auml;nen j&auml;&auml;d&auml; ja opettaa h&auml;nelle taikuutta&hellip; Ent&auml; jos h&auml;n ei oppisi mit&auml;&auml;n? H&auml;n ei ollut koskaan ollut kovin hyv&auml; keskittym&auml;&auml;n opiskeluun. Sitten h&auml;nen t&auml;ytyisi l&auml;hte&auml; ja tuottaa pettymys kaikille. Ei muuta paikkaa minne menn&auml;, h&auml;nen pit&auml;isi palata Ruusupolun kyl&auml;&auml;n, tuoden mukanaan pelkk&auml;&auml; h&auml;pe&auml;&auml;. H&auml;n pett&auml;isi kaikki jotka olivat uskaltaneet uskoa h&auml;neen. Ja kuka tiet&auml;&auml; mit&auml; tapahtuisi seuraavaksi&hellip;<br /><br />Nicolas nousi seisomaan hitaasti. H&auml;n antoi viel&auml; yhden vilkaisun kohti ikkunaa joka oli sadepisaroiden tahrima ja raahasi itsens&auml; yhteen huoneessa olevista s&auml;ngyist&auml;, ottaen p&auml;&auml;lt&auml;&auml;n hieman vaateita pois ja asettui makaamaan. Pimeyden laskeutumiseen oli viel&auml; runsaasti aikaa, eik&auml; nuori velho juuri tuntenut itse&auml;&auml;n v&auml;syneeksi viel&auml;. Mutta h&auml;n tunsi olonsa varsin surkeaksi ja halusi nukkua pois h&auml;nen surkean olonsa. Joten, siell&auml; h&auml;n makasi, odottaen unta tulevaksi, ja kun se vihdoin tuli, h&auml;n mielell&auml;&auml;n luovutti itsens&auml; unille, jotka halusivat vied&auml; h&auml;net pois ihmeiden paikkaan.<br /><br />Ja hyvin h&auml;n nukkui.<br /><br />Kun aamu oli alkanut sarastaa, Nicolaksen her&auml;tti h&auml;nen vanhempi kumppaninsa, Edgar. Nuori velho haukotteli, kampesi itsens&auml; yl&ouml;s s&auml;ngyst&auml; ja venytteli j&auml;seni&auml;&auml;n. H&auml;n tunsi olonsa oikeastaan aika hyv&auml;ksi; uni oli tehnyt ihmeit&auml; h&auml;nen kurjalle ololleen. Sukkelalla liikkeell&auml; h&auml;n pukeutui t&auml;ysiin vaatteisiinsa, varmisti ett&auml; h&auml;nell&auml; oli rahat mukanaan ja seurasi sitten Edgaria ulos heid&auml;n vaatimattomasta huoneestaan ja alkoivat laskeutua alas narisevia, kapeita portaita. Muutama muukin majatalon vieras oli my&ouml;s ylh&auml;&auml;ll&auml;, osa heist&auml; tehden l&auml;ht&ouml;&auml; rakennuksesta aivan kuten Nicolas ja Edgar, ja osa oli p&auml;&auml;tt&auml;nyt viett&auml;&auml; v&auml;h&auml;n aikaansa salissa. Paikan em&auml;nt&auml; oli valmistautumassa uuteen p&auml;iv&auml;&auml;n, suristen ymp&auml;riins&auml; salissa kuin ahkera mehil&auml;inen, ja ennen kuin kaksi matkalaista poistui majatalosta, Edgar antoi h&auml;nelle flirttailevan katseen. Ilmeisesti heist&auml; oli tullut tuttavia viime y&ouml;n&auml;. Tai silt&auml; Nicolaksesta ainakin tuntui. Ja niin, matkalaiset k&auml;veliv&auml;t ulos ovesta.<br /><br />Sade oli loppunut jossain kohtaa viime y&ouml;n&auml;, j&auml;tt&auml;en raikkaan tuoksun viipyilem&auml;&auml;n kyl&auml;&auml;n. Aamuaurinko oli ryhtynyt kiipe&auml;m&auml;&auml;n taivaisiin ja oli vain ajan kysymys ennen kuin se alkaisi kuivaamaan l&auml;t&auml;k&ouml;it&auml;. Nicolaksen hengitt&auml;ess&auml; raitista ilmaa, h&auml;n hymyili hieman. Pienet l&auml;t&auml;k&ouml;t jotka nyt t&auml;plittiv&auml;t Hukkuneen neidon kyl&auml;n katuja muistutti h&auml;nt&auml; yht&auml;kki&auml; h&auml;nen lapsuudestaan ja kuinka h&auml;n ja jotkut h&auml;nen sisaruksistaan sek&auml; Kevin olivat nauttineet leikki&auml; vedess&auml;, saaden sitten nuhteluja vanhemmiltaan koska olivat lianneet vaatteensa. Voi noita vanhoja hyvi&auml; p&auml;ivi&auml;.<br /><br />Nicolas ja Edgar aloittivat matkansa jatkamisen j&auml;lleen. Kun vanhempi mies oli kertonut Nicolakselle minne heid&auml;n tiens&auml; oli johtamassa seuraavaksi, nuori velho tunsi olonsa innokkaaksi. Se oli paikka nimelt&auml; Taivaankullan kaupunki. Kun Nicolaksen matka oli alkanut, h&auml;n oli ollut melko j&auml;nnittynyt kun h&auml;n oli vieraillut Sadan taipaleen kyl&auml;ss&auml; koska se oli ollut isompi kuin h&auml;nen kotikyl&auml;ns&auml;. Mutta Edgarin mukaan Taivaankullan kaupunki oli viel&auml; sit&auml;kin kookkaampi. Joten, luonnollisesti, jo pelk&auml;st&auml;&auml;n tuo sai Nicolaksen halukkaaksi n&auml;hd&auml; tuon paikan. Mutta oli my&ouml;s muutakin. Yksi suurimmista mielenkiinnon kohteista nuorella velholla oli tieto siit&auml;, ett&auml; tuossa kaupungissa oli satama. Nicolas ei ollut koskaan n&auml;hnyt merta ennen. Tai laivoja. Todistaen auringonlaskua horisontissa, auringonpaisteen viimeiset s&auml;teet kimmelt&auml;m&auml;ss&auml; valtavassa meress&auml; oli jotakin jonka h&auml;n haluaisi kokea.<br /><br />Eik&auml; siin&auml; viel&auml; kaikki. Mik&auml; my&ouml;s ruokki Nicolaksen innostusta oli ett&auml; tuolla oli mahdollista tavata rotu nimelt&auml; Y&ouml;nv&auml;ki. He eiv&auml;t aina n&auml;ytt&auml;ytyneet Taivaankullan kaupungissa, mutta toisinaan he tekiv&auml;t kauppaa paikallisten ihmisten kanssa. Edgar ei tiennyt paljoa heist&auml;, mutta he vaikuttivat olevan aika raakalaismaisia olentoja jotka eiv&auml;t pel&auml;nneet taistelua. Ulkon&auml;&ouml;llisesti, he olivat kuin ihmisen ja villisian risteytys, heid&auml;n turkkinsa ollen tumma v&auml;rilt&auml;&auml;n, joka oli p&auml;&auml;asiassa syy heid&auml;n nimelleen koska he pystyiv&auml;t sen turvin katoamaan pimeyteen.<br /><br />Kiitos joidenkin tarinoiden joita Nicolaksen isoveli Darren oli kertonut nuoremmille sisaruksille iltasaduksi, Nicolas oli tietoinen ett&auml; jossain p&auml;in maailmaa eleli kansaa jotka olivat v&auml;h&auml;n kuin ihmiset, joskin ei aivan. Mutta h&auml;n ei ollut koskaan h&auml;hnyt yht&auml;k&auml;&auml;n. Loppujen lopuksi, h&auml;nen vaatimaton kotikyl&auml;ns&auml; sijaitsi melko syrj&auml;isell&auml; alueella, tosin, se oli selke&auml;sti osa ihmisten maata. Joten, sellaisen olennon kohtaaminen joka ei ollut ihminen, mahdollisuudet siihen Ruusupolun nurkilla oli hyvin v&auml;h&auml;iset. Mutta nyt, Nicolas saattoi saada mahdollisuuden tavata jotain ep&auml;tavallista. Voi, kuinka v&auml;ki Ruusupolussa olisikaan innoissaan!<br /><br />P&auml;iv&auml; osoittautuikin varsin kauniiksi. S&auml;&auml; oli muuttunut aurinkoiseksi ja melko leudoksi &ndash; t&auml;ydelliseksi matkaamiseen. T&auml;m&auml;nkaltainen olosuhde sai nuoren velhon tuntemaan itsens&auml; melkoisen iloiseksi. H&auml;n oli l&ouml;rp&ouml;tellyt Edgarin kanssa l&auml;hes kaiken sen ajan kun he olivat matkanneet sin&auml; p&auml;iv&auml;n&auml;. Ja ennen kuin he huomasivatkaan, y&ouml; oli ymp&auml;r&ouml;inyt maailman sen samettiseen syleilyyn, antaen p&auml;&auml;t&ouml;ksen varsin tavanomaiselle p&auml;iv&auml;lle.<br /><br />Joskin, iltah&auml;m&auml;r&auml;n saapuessa, Nicolas huomasi jotakin outoa. H&auml;nell&auml; oli kummallinen tunne rinnassa. H&auml;n ei juuri osannut kuvailla sit&auml;, mutta se ei todellakaan tuntunut pahalta. Itse asiassa, se oli varsin lohdullinen ja l&auml;mmin jollain mystisell&auml; tavalla. Ja h&auml;nen jatkaessa vaellusta vanhemman miehen kanssa, tunne kehittyi aina vain voimakkaammaksi. Nicolas, tosin, p&auml;&auml;tti pit&auml;&auml; asian omana tietonaan; h&auml;n ei oikeastaan halunnut keskustella asiasta Edgarin kanssa, syist&auml; joista h&auml;n itsek&auml;&auml;n ei ollut aivan varma. Ja kun miehet alkoivat laittaa pystyyn leiri&auml; y&ouml;ksi, nuori velho ei hiiskunut sanaakaan oudosta tuntemuksestaan ja yritti vain saada v&auml;h&auml;n lepoa ja olla v&auml;litt&auml;m&auml;tt&auml; siit&auml;.<br /><br />Mutta h&auml;n ei pystynyt nukahtamaan. H&auml;n vain jatkoi k&auml;&auml;nn&auml;htely&auml; kyljelt&auml; toiselle sammalpediss&auml;&auml;n, pit&auml;en silmi&auml;&auml;n suljettuina, yritt&auml;en parhaansa mukaan jahdata unien maata. Lopulta, tosin, h&auml;n luovutti ja makoili sel&auml;ll&auml;&auml;n, katsellen t&auml;htitaivasta l&auml;pi puiden oksien, puiden jotka saartoivat pient&auml; leiri&auml;. Oli t&auml;ydenkuun y&ouml;, joten hiljainen maailma kylpi kalpeassa valossa. Ja pienen hetken, Nicolas tunsi sellaista rauhaa josta h&auml;n ei oikeastaan muistanut milloin viimeksi oli kokenut mit&auml;&auml;n sen kaltaista, ja siksi, toivotti sen tervetulleeksi kuin vanhan yst&auml;v&auml;n.<br /><br />Tosin, h&auml;nelle piti yh&auml; seuraa outo tunne, se ei ollut kadonnut minnek&auml;&auml;n. Oikeastaan, se oli kehittynyt voimakkaammaksi, alkaen antamaan h&auml;nelle kummallisia mielihaluja. Nuoresta velhosta alkoi tuntua ett&auml; h&auml;nen pit&auml;isi menn&auml; johonkin tiettyyn paikkaan. H&auml;n p&auml;&auml;tti nousta yl&ouml;s, j&auml;rkeillen t&auml;t&auml; toimea sill&auml; tosiasialla ettei h&auml;n pystynyt nukkumaan kumminkaan. Nicolas antoi katsahduksen kuorsaavaan Edgariin. H&auml;n voisi j&auml;tt&auml;&auml; vanhemman miehen yksin pikku hetkeksi, eik&ouml;? Ja niin, Nicolas ryhtyi seuraamaan aavistustaan syvemm&auml;lle mets&auml;&auml;n.<br /><br />H&auml;n oli kiitollinen kuusta sill&auml; se auttoi h&auml;nt&auml; suunnistamaan l&auml;pi puiden. Vikkel&auml;sti h&auml;n vaelsi mets&auml;ss&auml;, uteliaisuus ja omalaatuinen aistimus opastaen h&auml;nt&auml;. Ja, h&auml;nen ei t&auml;ytynyt menn&auml; kauas leirist&auml; kun h&auml;n jo l&ouml;ysi jotakin&hellip; jotakin taianomaista.<br /><br />Ensin, kummallinen &auml;&auml;ni alkoi kajahdella Nicolaksen korvissa. Tai ehk&auml; se olikin vain h&auml;nen p&auml;&auml;ss&auml;&auml;n? H&auml;n ei ollut aivan varma. Se oli jokin omituinen humiseva &auml;&auml;ni. Ja h&auml;nen p&auml;&auml;stess&auml; l&auml;hemm&auml;ksi sen l&auml;hdett&auml;, askel askeleelta, h&auml;n yll&auml;tt&auml;en seisahtui. Juuri siin&auml;, h&auml;nen silmiens&auml; edess&auml;, oli kaikista kaunein asia jonka h&auml;n oli koskaan n&auml;hnyt. Se oli hevosmainen olento jolla oli kirkkaasti kimmelt&auml;v&auml; valkoinen karva ja yksi spiraalimainen sarvi &ndash; se oli yksisarvinen. Tai niin h&auml;n oletti, jos h&auml;n muisti mit&auml;&auml;n tarinoista joita oli kuullut lapsuudessaan. T&auml;m&auml;n majesteettisen el&auml;imen n&auml;ky oli henke&auml; salpaava eik&auml; Nicolas pystynyt vapauttamaan katsettaan siit&auml;. Ja hyv&auml;n aikaa, h&auml;n vain seurasi silmill&auml;&auml;n kuinka yksisarvinen laidunsi.<br /><br />&rdquo;Kaunis, eik&ouml; vain?&rdquo;<br /><br />Yht&auml;kkinen &auml;&auml;ni s&auml;ik&auml;ytti Nicolaksen. Mutta jotenkin, puhuja kuulosti tutulta. Vaistomaisesti, h&auml;n etsi &auml;&auml;nen l&auml;hdett&auml; selk&auml;ns&auml; takaa, mutta siell&auml; ei ollut ket&auml;&auml;n. Sitten, jostakin syyst&auml;, h&auml;n sai idean katsoa ylemp&auml;&auml; &ndash; ja silloin h&auml;n n&auml;ki sen.<br /><br />Mustan kissan, joka istui puunoksalla.<br /><br />Se oli se sama puhuva kissa jonka h&auml;n oli tavannut Valkean ketun kyl&auml;ss&auml;. <br /><br />&rdquo;Se olet&hellip;sin&auml;&hellip;&rdquo;, Nicolas sopersi. &rdquo;Mit&auml;&hellip; Kuinka sin&auml;&hellip;?&rdquo;<br /><br />&rdquo;Olen pit&auml;nyt sinua silm&auml;ll&auml;&rdquo;, kissa sanoi.<br /><br />&rdquo;Mutta miksi?&rdquo; Nicolas oli yh&auml; ymm&auml;ll&auml;&auml;n. &rdquo;Oletko seurannut minua koko t&auml;m&auml;n ajan?&rdquo;<br /><br />&rdquo;En, satuin vain olemaan n&auml;ill&auml; nurkilla&rdquo;, kissa totesi ivallisesti, heilauttaen h&auml;nt&auml;&auml;ns&auml;. &rdquo;Totta kai olen seurannut sinua. Jonkun t&auml;ytyy katsoa kaltaisesi raasun per&auml;&auml;n.&rdquo;<br /><br />N&auml;m&auml; sanat saivat nuoren velhon tuntemaan olonsa melko nolostuneeksi.<br /><br />&rdquo;Mit&auml; sin&auml; tarkoitat?&rdquo; h&auml;n kysyi.<br /><br />&rdquo;Olet sangen huono valitsemaan matkakumppaneitasi&rdquo;, kissa sanoi. &rdquo;Sen lis&auml;ksi, my&ouml;sk&auml;&auml;n kykysi pit&auml;&auml; itsest&auml;si huolta ei ole kehuttava.&rdquo;<br /><br />Nicolas tunsi yh&auml; enemm&auml;n h&auml;pe&auml;&auml;. Kissan sanat olivat kuin isku kasvoihin.<br /><br />&rdquo;Kuinka voit edes tiet&auml;&auml;?&rdquo; h&auml;n puhisi. &rdquo;Ehkei mik&auml;&auml;n sanomastasi ole totta.&rdquo;<br /><br />Himme&auml;ss&auml; valossa Nicolas pystyi n&auml;kem&auml;&auml;n kissan kasvoilla ilmeen joka muistutti virnistyst&auml;.<br /><br />&rdquo;Voi, min&auml; tied&auml;n muutamia asioita sinusta&rdquo;, kissa lausahti. &rdquo;Olet el&auml;nyt yksinkertaista el&auml;m&auml;&auml; syrj&auml;isess&auml; maalaiskyl&auml;ss&auml;. Kuitenkin, olet my&ouml;s velho joka on vasta l&ouml;yt&auml;nyt maagiset kykyns&auml; ja t&auml;st&auml; syyst&auml; olet suuntaamassa Orvokkikumpuun, oppiaksesi lis&auml;&auml; voimistasi. T&auml;m&auml; tekee sinusta melko erityisen, tied&auml;tk&ouml;s. Se on my&ouml;s syy sille miksi tuo yksisarvinen tuolla on hyv&auml;ksynyt l&auml;sn&auml;olosi.&rdquo;<br /><br />Nicolas oli melkein unohtanut tuon majesteettisen olennon olemassaolon. H&auml;n katsoi yksisarvisen suuntaan ja n&auml;ki ett&auml; se tuijotti suoraan h&auml;nt&auml;. Noissa sen silmiss&auml; oli jotakin joka kosketti nuoren velhon syd&auml;nt&auml;. Sitten se p&auml;&auml;sti ulos korskahduksen ja keskittyi j&auml;lleen laiduntamiseen.<br /><br />Nicolas havahtui tyynest&auml; oudosta tunteesta jonka yksisarvinen oli aiheuttanut. H&auml;n katsahti kissaan j&auml;lleen kerran. Kysymys poltteli h&auml;nen kielt&auml;&auml;n. <br /><br />&rdquo;Joten, onko Edgarissa jotakin vialla?&rdquo; h&auml;n kysyi.<br /><br />&rdquo;Siin&auml; miehess&auml; on paljonkin vikaa&rdquo;, kissa vastasi. &rdquo;H&auml;n on rikollinen ja valehtelija. Tied&auml;tk&ouml; miksi h&auml;n on menett&auml;nyt vasemman k&auml;tens&auml;?&rdquo;<br /><br />&rdquo;H&auml;n sanoi menett&auml;neens&auml; sen taistelussa&rdquo;, Nicolas muisteli.<br /><br />&rdquo;V&auml;&auml;rin. H&auml;n on varas. H&auml;nen k&auml;tens&auml; katkaistiin poikki rangaistuksena varastamisesta.&rdquo;<br /><br />T&auml;m&auml; todella yll&auml;tti nuoren velhon. Oliko h&auml;nen vanhempi kumppaninsa paha mies? Tuo optimistinen ja hilpe&auml; veikko? Johtuen kissan paljastuksesta, Nicolaksen k&auml;si automaattisesti hakeutui kolikkopussille jonka oli saanut &auml;idilt&auml;&auml;n.<br /><br />Kuka oli oikeassa ja kuka v&auml;&auml;r&auml;ss&auml;? Nicolas ei osannut sanoa. H&auml;n oli uskomattoman ymm&auml;ll&auml;&auml;n.<br /><br />&rdquo;Kerro minulle&hellip; Mist&auml; min&auml; tied&auml;n ett&auml; sinuun voisi luottaa? Ett&auml; sin&auml; et ole t&auml;&auml;ll&auml; se joka valehtelee?&rdquo; Nicolas kyseli.<br /><br />&rdquo;Yksinkertaista&rdquo;, kissa vastasi. &rdquo;Sin&auml; et tied&auml;. Valinta on sinusta itsest&auml;si kiinni.&rdquo;<br /><br />Tuo ei ollut hy&ouml;dyllist&auml; ollenkaan.<br /><br />&rdquo;Sitten&hellip; Mitk&auml; ovat aikeesi?&rdquo; Nicolas tiedusteli.<br /><br />&rdquo;Haluan vain varmistaa, ett&auml; saavut Orvokkikumpuun turvallisesti&rdquo;, kissa paljasti.<br /><br />&rdquo;Miksi?&rdquo;<br /><br />&rdquo;Tarvitseeko hyv&auml;n teon takana olla jokin syy?&rdquo;<br /><br />Nicolas vajosi syv&auml;lle mietteisiins&auml;, yritt&auml;en muodostaa selv&auml;n kuvan tilanteestaan. H&auml;nell&auml; oli ollut Edgar kumppaninaan h&auml;nen matkansa alusta saakka eik&auml; vanhempi mies ollut antanut h&auml;nelle yht&auml;k&auml;&auml;n syyt&auml; ep&auml;ill&auml; h&auml;nt&auml;. Mutta sitten, oli n&auml;m&auml; asiat jotka kissa oli maininnut&hellip; Ja koska kissa vaikutti olevan perill&auml; Nicolaksen el&auml;m&auml;st&auml;, oli eritt&auml;in todenn&auml;k&ouml;ist&auml; ett&auml; sanat Edgarista olivat totta my&ouml;skin. Miksi t&auml;m&auml;n piti olla niin vaikeaa&hellip;<br /><br />Sitten yht&auml;kkinen oivallus tunkeutui nuoren velhon mieleen.<br /><br />Kissa oli jo seurannut h&auml;nt&auml; heid&auml;n tapaamisestaan asti. Joten, vaikka h&auml;n kielt&auml;ytyisi matkustamasta h&auml;nen kanssaan, oli luultavaa ett&auml; kissa jatkaisi h&auml;nen seuraamistaan joka tapauksessa. Mik&auml; ikin&auml; olikaan h&auml;nen syyns&auml; tehd&auml; n&auml;in, Nicolaksella oli tunne ettei h&auml;n p&auml;&auml;sisi t&auml;st&auml; eroon kovin helposti.<br /><br />Nicolas raapi niskaansa hieman vaivautuneen oloisena.<br /><br />&rdquo;Luulisin ett&auml; voisit tulla mukaan&hellip; Jos haluat&rdquo;, h&auml;n sanoi hiljaisella &auml;&auml;nell&auml;.<br /><br />Kissa ny&ouml;kk&auml;si yhteisymm&auml;rryksen osoituksena. Sitten h&auml;n nousi yl&ouml;s ja notkeasti hypp&auml;si alas maahan, vain loikatakseen nuoren velhon harteille.<br /><br />&rdquo;Joten, menisimmek&ouml; v&auml;h&auml;n lep&auml;&auml;m&auml;&auml;n?&rdquo; kissa sanoi.<br /><br />Nicolas ei vastannut. H&auml;nen silm&auml;ns&auml; olivat vangittu yksisarvisen toimesta viel&auml; yhden kerran. H&auml;nen t&auml;ytyi riist&auml;&auml; katseensa takaisin ennen kuin h&auml;n alkoi tehd&auml; l&auml;ht&ouml;&auml;. Hiljaisesti, h&auml;n k&auml;&auml;nsi selk&auml;ns&auml; majesteettiselle olennolle ja k&auml;veli pois, kohti leiri&auml; jonne oli j&auml;tt&auml;nyt Edgarin nukkumaan, h&auml;nen uusi pienempi kumppani roikkuen h&auml;nen harteillaan.<br /><br />He eiv&auml;t aavistaneetkaan, ett&auml; t&auml;m&auml; oli alku suhteelle joka tulisi muuttamaan heid&auml;n el&auml;m&auml;ns&auml;.</span>",
  "pools_count": 1,
  "title": "Velhon kissa - Luku 6",
  "deleted": "f",
  "public": "t",
  "mimetype": "text/plain",
  "pagecount": "1",
  "rating_id": "0",
  "rating_name": "General",
  "ratings": [],
  "submission_type_id": "12",
  "type_name": "Writing - Document",
  "guest_block": "f",
  "friends_only": "f",
  "comments_count": "0",
  "views": "8"
}