{
  "submission_id": "3251512",
  "keywords": [
    {
      "keyword_id": "2193",
      "keyword_name": "fantasy",
      "contributed": "f",
      "submissions_count": "27467"
    },
    {
      "keyword_id": "123",
      "keyword_name": "female",
      "contributed": "f",
      "submissions_count": "1103358"
    },
    {
      "keyword_id": "236",
      "keyword_name": "gay",
      "contributed": "f",
      "submissions_count": "152177"
    },
    {
      "keyword_id": "1440",
      "keyword_name": "human",
      "contributed": "f",
      "submissions_count": "109941"
    },
    {
      "keyword_id": "165",
      "keyword_name": "male",
      "contributed": "f",
      "submissions_count": "1213795"
    },
    {
      "keyword_id": "719047",
      "keyword_name": "nightfolk",
      "contributed": "f",
      "submissions_count": "7"
    },
    {
      "keyword_id": "2432",
      "keyword_name": "oc",
      "contributed": "f",
      "submissions_count": "81328"
    },
    {
      "keyword_id": "669",
      "keyword_name": "original",
      "contributed": "f",
      "submissions_count": "9856"
    },
    {
      "keyword_id": "909",
      "keyword_name": "romance",
      "contributed": "f",
      "submissions_count": "9214"
    }
  ],
  "hidden": "f",
  "scraps": "f",
  "favorite": "f",
  "favorites_count": "1",
  "create_datetime": "2024-02-14 22:40:48.135936+00",
  "create_datetime_usertime": "14 Feb 2024 23:40 CET",
  "last_file_update_datetime": "2024-02-14 22:37:07.947762+00",
  "last_file_update_datetime_usertime": "14 Feb 2024 23:37 CET",
  "username": "Kurjin",
  "user_id": "1076211",
  "user_icon_file_name": "294760_Kurjin_aaaaaaniiccooo.png",
  "user_icon_url_large": "https://nl1.ib.metapix.net/usericons/large/294/294760_Kurjin_aaaaaaniiccooo.png",
  "user_icon_url_medium": "https://nl1.ib.metapix.net/usericons/medium/294/294760_Kurjin_aaaaaaniiccooo.png",
  "user_icon_url_small": "https://nl1.ib.metapix.net/usericons/small/294/294760_Kurjin_aaaaaaniiccooo.png",
  "file_name": "4904661_Kurjin_veksi_luku_11.txt",
  "file_url_full": "https://nl1.ib.metapix.net/files/full/4904/4904661_Kurjin_veksi_luku_11.txt",
  "file_url_screen": "https://nl1.ib.metapix.net/files/screen/4904/4904661_Kurjin_veksi_luku_11.txt",
  "file_url_preview": "https://nl1.ib.metapix.net/files/preview/4904/4904661_Kurjin_veksi_luku_11.txt",
  "files": [
    {
      "file_id": "4904661",
      "file_name": "4904661_Kurjin_veksi_luku_11.txt",
      "file_url_full": "https://nl1.ib.metapix.net/files/full/4904/4904661_Kurjin_veksi_luku_11.txt",
      "file_url_screen": "https://nl1.ib.metapix.net/files/screen/4904/4904661_Kurjin_veksi_luku_11.txt",
      "file_url_preview": "https://nl1.ib.metapix.net/files/preview/4904/4904661_Kurjin_veksi_luku_11.txt",
      "mimetype": "text/plain",
      "submission_id": "3251512",
      "user_id": "1076211",
      "submission_file_order": "0",
      "full_size_x": null,
      "full_size_y": null,
      "screen_size_x": null,
      "screen_size_y": null,
      "preview_size_x": null,
      "preview_size_y": null,
      "initial_file_md5": "e421b12ca2217914671a1779932f8e94",
      "full_file_md5": "e421b12ca2217914671a1779932f8e94",
      "large_file_md5": "",
      "small_file_md5": "",
      "thumbnail_md5": "",
      "deleted": "f",
      "create_datetime": "2024-02-14 22:37:07.947762+00",
      "create_datetime_usertime": "14 Feb 2024 23:37 CET"
    }
  ],
  "pools": [
    {
      "pool_id": "86329",
      "name": "The Wizard's Cat",
      "description": "",
      "count": "22",
      "submission_left_submission_id": "3137306",
      "submission_left_file_name": "4711862_Kurjin_wizardocat_10.txt",
      "submission_right_submission_id": "3251521",
      "submission_right_file_name": "4904673_Kurjin_wizardocat_11.txt"
    }
  ],
  "description": "[center]Ensimmäinen: [url=https://inkbunny.net/s/3024536]Luku 1[/url]\n[url=https://inkbunny.net/s/3137304]Luku 10[/url] <---- Edellinen | Seuraava ----> Luku 12 (ei vielä kirjoitettu)[/center]\n\nKatsokaa, olen elossa!\n\nJoten aloitetaanpa tämä vuosi Velhon kissalla~\n\nOikeastaan sain tämän luvun toisen version valmiiksi jo hyvän aikaa sitten, mutta minulla kesti ikuisuus käntää tämä. Elämässä on tapahtunut asioita mikä on hidastanut työskentelyäni, muuuutta enköhän mie ala saada taas kiinni kirjoittelusta!\n\n\nTarina, hahmot, jne. © [iconname]Kurjin[/iconname]",
  "description_bbcode_parsed": "<span style='word-wrap: break-word;'><div class='align_center'>Ensimm&auml;inen: <a href=\"https://inkbunny.net/s/3024536\" rel=\"nofollow\">Luku 1</a><br /><a href=\"https://inkbunny.net/s/3137304\" rel=\"nofollow\">Luku 10</a> &lt;---- Edellinen | Seuraava ----&gt; Luku 12 (ei viel&auml; kirjoitettu)</div><br /><br />Katsokaa, olen elossa!<br /><br />Joten aloitetaanpa t&auml;m&auml; vuosi Velhon kissalla~<br /><br />Oikeastaan sain t&auml;m&auml;n luvun toisen version valmiiksi jo hyv&auml;n aikaa sitten, mutta minulla kesti ikuisuus k&auml;nt&auml;&auml; t&auml;m&auml;. El&auml;m&auml;ss&auml; on tapahtunut asioita mik&auml; on hidastanut ty&ouml;skentely&auml;ni, muuuutta enk&ouml;h&auml;n mie ala saada taas kiinni kirjoittelusta!<br /><br /><br />Tarina, hahmot, jne. &copy; \r\n\t\t\t\t\t<table style='display: inline-block; vertical-align:bottom;'>\r\n\t\t\t\t\t\t<tr>\r\n\t\t\t\t\t\t\t<td style='vertical-align: middle; border: none;'>\r\n\t\t\t\t\t\t\t\t<div style='width: 50px; height: 50px; position: relative; margin: 0px auto;'>\r\n\t\t\t\t\t\t\t\t\t<a style='position: relative; border: 0px;' href='https://inkbunny.net/Kurjin'><img class='shadowedimage' style='border: 0px;' src='https://nl1.ib.metapix.net/usericons/small/294/294760_Kurjin_aaaaaaniiccooo.png' width='50' height='50' alt='Kurjin' title='Kurjin' /></a>\r\n\t\t\t\t\t\t\t\t</div>\r\n\t\t\t\t\t\t\t</td>\r\n\t\t\t\t\t\t\t<td style='vertical-align: bottom; font-size: 10pt;'>\r\n\t\t\t\t\t\t\t\t<span style='position: relative; top: 2px;'><a href='https://inkbunny.net/Kurjin' class='widget_userNameSmall'>Kurjin</a></span>\r\n\t\t\t\t\t\t\t</td>\r\n\t\t\t\t\t\t</tr>\r\n\t\t\t\t\t\t</table></span>",
  "writing": "[b]Luku 11: Sekasorron alku[/b]\n\nKukaan ei liikkunut. Nicolas ja hänen pieni ryhmänsä saattoivat vain tuijottaa pelonsekaisin silmin edessään olevaa lumivalkoista olentoa. Kalpeanaama sulki heidän tiensä, ollen täysin tietoinen tästä seikasta ja hän katsoi pientä ryhmää, mittaillen heitä hehkuvilla silmillään. Hänen katseessaan ei ollut käytännössä mitään tunteita, joten oli vaikea sanoa mitä hän ajatteli, mikä oli hänen lajilleen tyypillistä. Hyvin lyhyen hetken hänen katseensa vaelsi nukkuvaan Yönväen ryhmään, mutta pian hänen katseensa kiinnittyi jälleen Nicolakseen, Mustaan Kissaan, Cedriciin ja lordi Alexanderin poikaan. Sanoja ei vaihdettu, ilmassa oli vain jännitystä. Jokainen kuluva sekunti tuntui usealta minuutilta ja kaikki pysyivät paikallaan kuin jääpatsaat – kunnes Kalpeanaama päätti liikkua, mikä vain lisäsi jännitettä ilmassa.\n\nHän tarttui selässään kantamaansa suureen taistelukirveeseensä, otti otteen sen kahvasta ja veti aseen hitaasti ulos. Kalpeanaama piti aseensa valmiina ja sen terävä terä, joka oli nähnyt monia taisteluita, oli valmis vuodattamaan lisää verta jota se kaipasi; se oli sen ainoa tarkoitus. Näytti melkein siltä, että hänen silmissään oli tulta kun hän piti katseensa tiukasti pienessä ryhmässä, joka oli uskaltanut puuttua hänen suunnitelmiinsa. Nicolas ja hänen toverinsa pelkäsivät liikkua, koska he kaikki tiesivät, että Kalpeanaama pystyisi heilauttamaan kirvestään nopeammin kuin kukaan ehtisi toimia häntä vastaan. Nicolas tunsi kauhun täyttävän sydämensä, hän ei ollut koskaan ollut näin kauhuissaan elämänsä aikana. Se oli kuin kylmä rautakäsi, joka tarttui hänen sydämeensä niin voimakkaasti, että hänestä tuntui kuin se jäädyttäisi hänen verensä. Kiihkeästi hän kävi läpi heidän vaihtoehtojaan mielessään, mutta mitä enemmän hän ajatteli sitä, sitä toivottomammalta heidän tilanteensa näytti. Cedricillä ei todellakaan voinut olla tarpeeksi aikaa nukuttaa Kalpeanaama, hän luultavasti leikkaisi hänen päänsä irti ennen kuin hän kykenisi näppäilemään oikeita kieliä. Mutta mitä muuta he voisivat tehdä? Heillä ei ollut aseita – vaikka hänelle tulikin mieleen, että he voisivat varastaa aseet nukkuvalta Yönväeltä. Mutta he eivät olleet sotureita; Kalpeanaama voisi helposti niittää heidät. Jälleen yksi umpikuja.\n\nKun Nicolas kävi mielessään läpi useita skenaarioita – useimmat niistä päättyen katastrofiin – Kalpeanaama rikkoi jännittyneen hiljaisuuden: ”Antakaa poika minulle. Nyt.”\n\nHänen vaatimuksensa jälkeen, lordin poika piiloutui Cedricin taakse ja kurkisti pelokkaasti tästä piilopaikasta. Kalpeanaama antoi heille hetken tehdä mitä oli käskenyt, tuijottaen poikaa silmää räpäyttämättä.\n\nKoska mitään ei tapahtunut tovin kuluttua, hän puhui uudelleen: ”Elämänne eivät merkitse minulle mitään. Antakaa minulle poika tai minä hakkaan teidät palasiksi.”\n\nHänen äänensävynsä oli vakava ja uhkaava. Ei ollut epäilystäkään siitä, että hän pystyisi toteuttamaan uhkauksensa. Hän otti askeleen lähemmäs ryhmää ja he vastaavasti ottivat askeleen taaksepäin. Vähitellen tila alkoi tuntua huomattavasti pienemmältä kuin mitä se oli ollut hetki sitten.\n\nNicolas ei voinut irrottaa katsettaan mahtavasta kirveestä. Hän halusi epätoivoisesti juosta karkuun, paeta sen verenhimoista terää, mutta tiesi, ettei kykenisi tekemään sitä. Mutta paniikki kasvoi, juurtuen hänen mieleensä, eikä hän voinut enää ajatella kunnolla.\n\nSitten hän kuuli äänen, tuskin kuiskausta kuuluvampi, ja se kuului Mustan Kissan suusta: ”Käytä magiaasi, Nicolas.”\n\nMagiaa? Hän halusi hänen käyttävän taikuutta? Ei hän edes tiennyt kuinka se toimii! Hän ei voinut ajatella muuta kuin pakoon juoksemista.\n\nJa valitettavasti Kalpeanaama oli myös kuullut nuo hiljaiset sanat. Hänen tulinen katseensa nauliutui Nicolakseen ja hän tuijotti tätä tiiviisti, jopa mietteliäästi. Hän oli hetken pelottavan hiljaa, mutta sitten hän puhui, vaikkakin enimmäkseen mutisten itselleen: ”Joten sinä olet se velho, jonka tarvitsen…”\n\nKalpeanaama oli nopea ajattelija, kuten hyvän johtajan kuuluikin. Hän otti jälleen askeleen lähemmäksi ryhmää, pakottaen heidät perääntymään entistä enemmän – he kaikki olivat tuskallisen tietoisia siitä, että tämä tilanne ei kestäisi kauan, etenkin koska Kalpeanaama näytti siltä, että hän oli valmis iskemään hetkenä minä hyvänsä. Hän tuijotti edelleen Nicolasta, tuntui melkein kuin hän olisi unohtanut muun ryhmän läsnäolon.\n\n”Sinä, velho”, hän osoitti sanansa Nicolakselle, ”sinä tulet mukaani pojan kanssa.”\n\nNicolas oli jämähtänyt pelosta, hän ei pystynyt liikkumaan lainkaan, kaikki mitä hän näki olivat hehkuvat silmät, jotka halusivat polttaa hänet kokonaan. Hän tuskin kuuli kimeää vikinää joka pääsi lordin pojan suusta. Oli melkein kuin hän olisi vaihtanut todellisuutta ja oli nyt loukussa paikassa, jossa oli sijaa vain pelolle.\n\nSe, mitä Kalpeanaama sanoi seuraavaksi, ei auttanut yhtään: ”Alahan liikkua tai hakkaan sinut palasiksi. En tarvitse raajojasi.”\n\nHän otti vielä askeleen lähemmäs, mutta tällä kertaa nuori velho ei pystynyt liikkumaan. Hänen meripihkanruskeat silmänsä olivat täyttyneet kauhusta, kamalien visioiden poukkoillen hänen mielessään. Sitten Kalpeanaama astui vielä yhden askeleen lähemmäksi, mutta Nicolas ei voinut liikkua, liekit Kalpeanaaman silmissä olivat vanginneet hänet. Hitaasti ja uhkaavasti Kalpeanaama otti vielä pari askelta eteenpäin, ja hienovaraisista liikkeistä saattoi päätellä, että hän oli valmis heilauttamaan kirvestään, antaen sen maistaa nuorta lihaa ja verta.\n\nHän kohotti aseensa. Yksi ajatus onnistui läpäisemään kauhun sumun Nicolaksen mielessä: hän kuolisi nyt. Tämä oli loppu.\n\nMutta jokin rikkoi leimuavien silmien lumouksen ja Nicolas näki pienen mustan hahmon loikkaavan kohti Kalpeanaamaa: Mustan Kissan. Kuitenkin, hänen kokonsa kasvoi ja turkkinsa alkoi kadota ja pian hän oli ottanut nuoren miehen hahmon, jolla oli mustat hiukset. Hänen tuuhea häntänsä ei kuitenkaan mennyt minnekään, ja Nicolas huomasi, että hänen korvansa eivät olleet ihmisen korvat, vaan kuuluivat jollekin karvaiselle otukselle. Pienet luut, jotka oli sidottu hänen liivinsä kaistaleisiin kalisivat hänen liikkuessa sulavasti. Rohkeasti hän syöksyi heidän ryhmänsä eteen ja loi silmänräpäyksessä maagisen kirkkaan kilven, jonka ytimessä tanssivat sinisen ja violetin sävyt. Kalpeanaaman kirves osui sitä vasten ja sai kipinät lentämään noiden kahden ympärillä.\n\nNicolas havahtui pelon maailmastaan ja tuijotti nyt Mustan Kissan ja Kalpeanaaman yhteenottoa laajennein silmin. Hänen sydämessään oli edelleen pelkoa, mutta se väheni kun hän katseli kuinka kaksi täysin erilaista voimaa taisteli toisiaan vastaan. Kalpeanaama jatkoi kirveensä heiluttamista, mutta Mustan Kissan luoma maaginen kilpi ei osoittanut minkäänlaisia rikkoutumisen merkkejä. Tämä vain ruokki Kalpeanaaman vihaa ja hän yritti murskata nuoren miehen puolustuksen, mutta aivan kuten hänen kilpensä, merkkejä hänen väsymisestään ei ollut lainkaan. Kipinät lensivät edelleen joka suuntaan Kalpeanaaman hakatessa hellittämättä suojaavaa loitsua vastaan. Nicolas, Cedric ja lordin poika katselivat ällistyneenä tätä vaikuttavaa kohtausta edessään.\n\nSitten Musta Kissa alkoi valmistautua johonkin muuhun. Pieni ryhmä hänen takanaan näki kuinka hän keskitti energiansa, mutta Yönväen johtaja ei ollut tietoinen tästä, koska hän ei nähnyt kilven lävitse. Kultaisena hehkuvia palloja alkoi kerääntyä Mustan Kissan käsien luokse, luoden entistä suuremman valopallon. Kun se oli latautunut tarpeeksi kauan, Musta Kissa vapautti sen energian ja todella kirkas räjähdys seurasi sitä. Purkauksen valo oli niin sokaiseva, että Nicolas ei voinut katsoa sitä ja peitti silmänsä käsivarrellaan – Cedric ja lordin poika luultavasti tekivät saman eleen. Kun valo oli himmennyt, Nicolas näki mitä oli juuri tapahtunut.\n\nKalpeanaama oli luhistunut lattialle. Näytti siltä, että hän oli vielä elossa, vain tajuttomana sillä hetkellä. Ei ollut yllättävää että sen jälkeen kun niin uskomaton voima oli osunut häneen, hänet oli täysin tyrmätty. Nicolaksen katse siirtyi hänen kehostaan tämän ottelun voittajaan. Musta Kissa oli seissyt selkä muuhun ryhmään päin ja pysynyt siinä asennossa jonkin aikaa. Mutta lopulta hän kääntyi ympäri ja Nicolas pystyi katsomaan häntä tarkemmin, nähden hänet ensimmäistä kertaa ihmisen hahmossa.\n\nNicolas joutui myöntämään että Mustalla Kissalla oli erittäin komeat kasvonpiirteet. Hänellä oli hieman kapeat kasvot ja pikkuisen partaa leuassa. Hänellä oli edelleen samat syvänsiniset silmät kuin kissan hahmossa ja hänen sotkuiset hiuksensa olivat yhtä mustat kuin hänen turkkinsakin. Nicolas ei tiennyt, miltä hän oli odottanut Mustan Kissan näyttävän ihmismuodossa, mutta hän ei todellakaan ollut odottanut hänen näyttävän niin komealta. Hetkeksi heidän katseensa kohtasivat ja kaksi nuorta miestä tuijottivat toisiaan. Ja Nicolas ihmetteli, miksi Musta Kissa pysyi aina kissan hahmossa? Mutta ennen kuin hän onnistui esittämään tämän kysymyksen ääneen, Musta Kissa oli jo alkanut muuttua jälleen kissaksi; hänen kehonsa kutistui ja hänen vaatteensa ja ihonsa muuttuivat mustaksi turkiksi. Muutamassa sekunnissa hän seisoi paikallaan jälleen kissana.\n\n”Meidän pitäisi lähteä liikkeelle”, Musta Kissa sanoi kun hänen muodonmuutoksensa oli valmis. ”Hän ei pysy tajuttomana ikuisesti. Meidän on saatava lapsi takaisin isänsä luo.”\n\n”Olen samaa mieltä”, Cedric vastasi ja alkoi jo astua portaita kohti. Hän katsoi osittain taakseen, missä lordin poika oli piileskellyt ja kysyi häneltä: ”Voitko näyttää meille tien isäsi huoneeseen?”\n\nPikkupoika oli toipunut pelostaan ja oli nyt yhtä innostunut kuin silloin, kun ryhmä oli vapauttanut hänet. Hän pomppi jo portaita kohti samalla kun huudahti: ”Joo, hän on yhdessä torneista! Minä näytän tien!”\n\nHän oli erittäin energinen ja luultavasti myös hyvin innoissaan nähdessään isänsä jälleen niin pitkän ajan jälkeen ja oli jo alkanut kiiruhtaa portaita alas, joten Nicolas, Musta Kissa ja Cedric joutuivat nopeuttamaan vauhtiaan, jotta voisivat seurata hänen nopeaa menoaan. He laskeutuivat portaita alas, kunnes tulivat takaisin alimpaan kerrokseen, josta he olivat tulleet. Tässä käytävien labyrintissa lordin poika kiiruhti eteenpäin ja linna vaikutti edelleen uinuvan, koska heidän pieni ryhmänsä ei kohdannut muita eläviä olentoja.\n\nKunnes he lopulta kohtasivat.\n\nRyhmä pysähtyi paikoilleen heti, kun he huomasivat liikettä varjoissa ja he jännittyivät välittömästi. He saattoivat kuitenkin huokaista helpotuksesta, kun kävi ilmi, että kyseessä oli vain ihmisvartija, yksi lordi Alexanderin miehistä. Haarniskoitu mies pysähtyi myöskin kun hän näki heidät ja silmäili sitten heidän pientä ryhmäänsä uteliaana. Mutta heti kun hän tajusi kuka heitä johti, hänen silmänsä laajenivat hämmästyksestä.\n\n”Nuori herra Kendrick!” hän sanoi ja kumarsi hieman pojalle. ”Kuinka upeaa nähdä sinut turvassa ja terveenä! Auttoivatko nämä ihmiset sinua pääsemään pois tornista?”\n\nPoika nyökkäsi. ”Joo, olemme menossa isäni huoneeseen!”\n\n”Sallikaa minun saattaa teidät sinne”, vartija ehdotti ja hymyili lempeästi.\n\n”Okei!” Kendrick huudahti koko ryhmän puolesta, mutta kenelläkään ei ollut mitään tätä ajatusta vastaan, itse asiassa tuntui turvallisemmalta, että heillä oli mukanaan sotilas siltä varalta, jos he joutuisivat hankaluuksiin Yönväen kanssa.\n\n”Seuratkaa vain minua”, vartija sanoi ja kääntyi ympäri, suunnaten pimeyteen. Pieni ryhmä meni hänen peräänsä, Kendrick etummaisena.\n\nEi kestänyt kauaa päästä takaisin upeiden pariovien luo, joita Nicolas oli ihaillut hetki sitten. He eivät vieläkään menneet niistä läpi vartijan jatkaessa kävelyään ovien ohi. Sitten he löysivät itsensä jälleen toisesta käytävästä, joka haarautui moniin eri taipaleisiin ja tämä osuus vaikutti hyvin samankaltaiselta sen kanssa josta he olivat juuri kulkeneet. Ja aivan kuten aiemminkin, ryhmä kulki käytävän läpi pysyen samalla polulla, mutta teki pari käännöstä siellä täällä ja sitten löysivät itsensä toisten portaiden juurelta. Vartija alkoi kiivetä niitä ja niin ryhmä seurasi häntä.\n\n”Lordi Alexanderin makuuhuone sijaitsee korkeimmassa tornissa”, vartija sanoi. ”Olkaa siis valmiita kiipeämään.”\n\nPian ryhmä ymmärsi, että vartija ei vitsaillut. Kierteilevät portaat vain nousivat yhä korkeammalle, ohittaen monia ikkunoita, jotka paljastivat, että ulkona oli vielä pimeää. Tällä matkalla lordin huoneeseen oli muutamia kohtia, kun Nicolas oli ajatellut, että heidän pitäisi olla melkein perillä, vain osoittautuen ettei asia ollutkaan niin. Yhden kotvasen nuori velho oli pohtinut, olivatko portaat loputtomat, mutta heti kun tämä ajatus oli tullut hänen mieleensä, he saavuttivat lopulta korkeimman tasanteen. Kaikki huohottivat enemmän tai vähemmän, mutta Kendrickillä vaikutti olevan äärettömästi energiaa ja hän ryntäsi nopeasti kohti ainokaista huoneen ovea joka tuolla oli, vaivautumatta koputtamaan. Hän tempaisi oven auki ja kiiruhti sisään, kadoten hetkeksi ryhmän näkyvistä.\n\nNicolas, Musta Kissa, Cedric ja vartija pääsivät ovelle juuri ajoissa todistaakseen isän ja pojan suloista jälleennäkemistä.\n\n”Isä!” Kendrick oli huutanut juostessaan kohti lordi Alexanderia, joka oli tehnyt jotain takkatulen ääressä, kunnes hänet oli keskeytetty.\n\n”Kendrick!” Lordi Alexander levitti kätensä ja toivotti poikansa tervetulleeksi täysin sydämin, sulkien hänet tiukkaan halaukseen. ”Olen ikävöinyt sinua niin paljon!”\n\n”Minullakin on ollut ikävä sinua, isä!” Kendrick vastasi samalla kun iski takaisin tiukimman halauksen, jonka hän kykeni antamaan.\n\nPieni ryhmä jäi ovelle, seuraten heidän onnellista hetkeään. Oli niin ihanaa nähdä heidät sillä tavalla, rakastamassa toisiaan. Sillä hetkellä Nicolas, Musta Kissa ja Cedric tiesivät, että lordin pojan pelastaminen oli ollut oikein. Heillä kaikilla oli hymy kasvoillaan heidän katsoessa koskettavaa jälleennäkemistä.\n\nJonkin ajan kuluttua lordi Alexander nosti päänsä katsoakseen ryhmää. Hän näytti edelleen väsyneeltä, mutta hänen epätoivonsa oli haihtunut ja tilalle oli tullut ilo, jota hän ei luultavasti ollut tuntenut pitkään aikaan. ”Teitte sen! Pelastitte poikani! Kiitos niin paljon!”\n\nSitten hän antoi toisen tiukan halauksen pojalleen. Mutta pian hän vapautti hänet ja katsoi vartijaa.\n\n”Kokoa niin monta miestä kuin pystyt, Colton”, Alexander sanoi. ”Ajetaan Yönväki pois kaupungistamme.”\n\nVartija kumarsi kunnioittavasti lordille. ”Kyllä herra.”\n\nJa täten vartija kiiruhti täyttämään lordin käskyn. Hänen raskaat askeleensa kaikkoontuivat pian ja Alexander katsoi Nicolasta, Mustaa Kissaa ja Cedriciä. Hän huokaisi raskaasti ja pudisti päätään.\n\n”On valitettavaa, että asiat ovat päätyneet tähän”, lordi Alexander totesi. ”Taivaankullan kaupungilla oli aiemmin hyvät suhteet Yönväen kanssa. Mutta Kalpeanaama… hän on muuttanut kaiken.”\n\n”Tiedätkö, mikä hänen tavoitteensa on?” Musta Kissa kysyi yhtäkkiä.\n\nLordi Alexander oli lievästi yllättynyt kuullessaan hänen puhuvan, hän ei luultavasti ollut odottanut hänen pystyvän puhumaan. Mutta hän toipui siitä pian ja sanoi: ”Hän valmistelee hyökkäystä muuta Yönväkeä vastaan. Se on oikeastaan surullinen tarina… Hän vain haluaa, että muut tunnustaisivat hänet suurena soturina. Häntä on syrjitty turkkinsa värin takia, valkoista pidetään heikkouden värinä hänen lajinsa keskuudessa. Vaikuttaa siltä, että hänen on täytynyt todistaa arvonsa koko elämänsä ajan sen takia. Aivan… hän kertoi tämän minulle vähän aikaa sitten.”\n\nNicolaksen mieleen nousi tuore muisto Kalpeanaamasta. Tuo pitkä ja lihaksikas keho, se voima, joka hänellä oli kun hän oli heiluttanut suurta kirvestään… Kuinka joku saattoi ajatella hänen olevan heikko? Nicolas ei ymmärtänyt sitä ollenkaan, mutta toisaalta, hän ei tiennyt paljoakaan Yönväestä – tai Kalpeanaamasta. Mutta kuultuaan lordi Alexanderin sanat, hän tunsi hieman surua Yönväen johtajaa kohtaan.\n\n”Joten… mitä nyt tapahtuu?” Nicolas kysyi.\n\n”Me rikomme Yönväen muodostelmat”, Alexander vastasi. ”Ja toivottavasti pakotamme heidät pois kaupungista. Toivon todella, että asiat normalisoituvat pian.” Hän hymyili pienelle ryhmälle. ”Olette auttaneet valtavasti vapauttamaan Taivaankullan kaupungin Yönväen kynsistä. Lupaan, että teidät palkitaan, mutta ei juuri nyt.”\n\nLordi Alexander käveli pienen pyöreän pöydän luo, jonka sivuilla oli kauniita kaiverruksia. Sen päällä lepäsi pieni kultainen kello, mutta lordi poimi sen ja ravisteli sitä, jolloin se soi miellyttävällä äänellä. Nicolas oli myös näkevinään heikon pöllähdyksen sinistä tomua tulevan siitä ulos, mutta hän ei ollut varma, oliko hän todella nähnyt jotain.\n\n”Sallikaa minun tarjota teille yöpymispaikka täksi yöksi. Se on vähintä, mitä voin tehdä”, lordi Alexander sanoi.\n\n”Kiitoksia ystävällisyydestänne”, Cedric sanoi. ”Me arvostamme sitä.”\n\nPienen hetken kuluttua he kuulivat kevyitä askeleita portaista ja pian ilmestyi yksinkertaisiin palvelijan vaatteisiin pukeutunut nuori mies. Hän kiiruhti lordin huoneeseen ja kumarsi, valmiina ottamaan vastaan käskyjä Alexanderilta.\n\n”Vie nämä miehet vierashuoneeseen”, lordi käski.\n\n”Kyllä, herra”, palvelija sanoi.\n\nHän oli valmis lähtemään ja johdattamaan pientä ryhmää, mutta ennen kuin he pääsivät liikkeelle, Cedric astui lordia kohti ja sanoi: ”Minulla olisi pieni neuvo, jos olisitte ystävällinen ja kuuntelisitte.”\n\nAlexander teki kädellään eleen, joka rohkaisi bardia sanomaan, mitä hänellä oli mielessään. ”Olen pelkkänä korvana.”\n\n”Kohtasimme Kalpeanaaman pelastaessamme poikaasi”, Cedric sanoi. ”Ja me… no, hänet tyrmättiin. Hän on luultavasti hyvin vihainen heti kun hän herää. Ehdotan, että suojelet itseäsi ja poikaasi hänen vihaltaan.”\n\nLordi nyökkäsi. ”Kiitos kun kerroit tämän minulle. Lähetän muutaman miehen vartioimaan huonettanne, koska on mahdollista, että hän ottaa kohteekseen myös teidät. Älkää huoliko, minä hoitelen hänet.”\n\nSitten Nicolas, Musta Kissa ja Cedric alkoivat seurata palvelijaa jättäen lordin yksin poikansa kanssa. He alkoivat laskeutua portaita, mutta eivät menneet ihan alas asti. Palvelija ohjasi heidät yhteen kerroksista, joka tuntui olevan yksi keskimmäisistä. Se oli paremmin valaistu kuin pohjakerros ja näytti tilavammalta. Pieni ryhmä ohitti monia ikkunoita ja Nicolas huomasi, että taivas oli alkanut vaalentua; aamunkoitto oli tulossa. He olivat olleet valveilla koko yön, ei ihme, että hän tunsi itsensä väsyneeksi.\n\nPian he huomasivat kävelevänsä hyvin valaistulla käytävällä. Se vaikutti melko kodikkaalta ja ilmeisesti tämä oli heidän määränpäänsä, kun palvelija avasi yhden monista ovista, joihin pääsi tästä käytävästä. Hän piti ovea auki pienelle ryhmälle ja kumarsi heille heidän astuessaan sisään huoneeseen.\n\n”Voitte oleskella täällä. Toivotan teille hyvää yötä”, hän sanoi ja sulki oven heidän perässään. Hänen kiireiset, loittonevat askeleensa olivat merkki siitä, että hän oli jättänyt heidät keskenään.\n\nNicolas vilkuili uteliaana ympärilleen vierashuoneessa. Se oli varsin kodikas paikka, sänkyjä oli yhteensä viisi ja siellä oli takka, vaikkakin siinä ei sillä hetkellä palanut tulta. Paikka oli kauniisti sisustettu pienillä pöydillä, tuoleilla ja kaapeilla. Valtava ikkuna avasi hienot näkymät Taivaankullan kaupunkiin, mutta koska oli vielä pimeää, ei paljon nähtävää ollut.\n\n”Onpa kiva huone”, Cedric sanoi enimmäkseen itselleen antaen katseensa vaeltaa ympäri huonetta, sitten hän istuutui yhden sängyn reunalle.\n\n”Joo, se on aika viihtyisä”, Nicolas myönsi.\n\nHän haukotteli ja päätti ottaa sängyn, joka oli lähinnä ikkunaa. Kun hän oli sen vieressä, hän riisui suurimman osan vaatteistaan ja jätti vain housunsa päälle. Sitten hän päätti mennä makuulle vetäen peiton päälleen ja nautti siitä, kuinka pehmeä ja mukava hänen petinsä oli. Siitä oli aikaa, kun hän oli nukkunut näin miellyttävässä sängyssä. Hän sulki silmänsä juurikaan kiinnittämättä huomiota siihen, mitä Musta Kissa ja Cedric tekivät.\n\n”No, hyvää yötä”, Nicolas onnistui mutisemaan kahdelle muulle.\n\n”Hyvää yötä”, Musta Kissa ja Cedric sanoivat yhteen ääneen.\n\nTämä oli ollut niin pitkä yö. Tuntui kuin päiviä olisi kulunut… Yönväki oli vanginnut Nicolaksen, sitten hän oli kuullut kauhean tunnustuksen Edgarilta, mutta pian Musta Kissa ja Cedric olivat pelastaneet hänet, vain jotta lordi Alexander oli pyytänyt heitä pelastamaan poikansa… Ja sitten hän tapasi Kalpeanaaman…\n\nSe kuitenkin häiritsi häntä, tämä juttu Yönväen johtajan kanssa. Hän oli ollut niin pelottava, se miten hän oli katsonut häntä. Hän halusi hänet jostain syystä, mutta hän ei silti tiennyt miksi. Hän tunsi kylmien väreiden kulkevan pitkin selkärankaa, kun hän muisti kuinka Kalpeanaama oli uhannut katkaista hänen raajansa. Mitä jos hän tulisi etsimään häntä hänen nukkuessaan? Ajatus sai hänet ahdistuneeksi loppuyön ajaksi, vaikka hän yritti vakuuttaa itselleen, että lordi Alexander oli aikonut sijoittaa vartijoita heidän huoneensa luokse. Mutta Nicolas oli niin väsynyt tämän uuvuttavan päivän jälkeen, ettei mennyt kauaa, ennen kuin hän nukahti. Ja hänen unissaan, hänen huolensa loihtivat esiin painajaisia hehkuvista silmistä ja mahtavasta kirveestä, joka janosi hänen vertaan.",
  "writing_bbcode_parsed": "<span style='word-wrap: break-word;'><strong>Luku 11: Sekasorron alku</strong><br /><br />Kukaan ei liikkunut. Nicolas ja h&auml;nen pieni ryhm&auml;ns&auml; saattoivat vain tuijottaa pelonsekaisin silmin edess&auml;&auml;n olevaa lumivalkoista olentoa. Kalpeanaama sulki heid&auml;n tiens&auml;, ollen t&auml;ysin tietoinen t&auml;st&auml; seikasta ja h&auml;n katsoi pient&auml; ryhm&auml;&auml;, mittaillen heit&auml; hehkuvilla silmill&auml;&auml;n. H&auml;nen katseessaan ei ollut k&auml;yt&auml;nn&ouml;ss&auml; mit&auml;&auml;n tunteita, joten oli vaikea sanoa mit&auml; h&auml;n ajatteli, mik&auml; oli h&auml;nen lajilleen tyypillist&auml;. Hyvin lyhyen hetken h&auml;nen katseensa vaelsi nukkuvaan Y&ouml;nv&auml;en ryhm&auml;&auml;n, mutta pian h&auml;nen katseensa kiinnittyi j&auml;lleen Nicolakseen, Mustaan Kissaan, Cedriciin ja lordi Alexanderin poikaan. Sanoja ei vaihdettu, ilmassa oli vain j&auml;nnityst&auml;. Jokainen kuluva sekunti tuntui usealta minuutilta ja kaikki pysyiv&auml;t paikallaan kuin j&auml;&auml;patsaat &ndash; kunnes Kalpeanaama p&auml;&auml;tti liikkua, mik&auml; vain lis&auml;si j&auml;nnitett&auml; ilmassa.<br /><br />H&auml;n tarttui sel&auml;ss&auml;&auml;n kantamaansa suureen taistelukirveeseens&auml;, otti otteen sen kahvasta ja veti aseen hitaasti ulos. Kalpeanaama piti aseensa valmiina ja sen ter&auml;v&auml; ter&auml;, joka oli n&auml;hnyt monia taisteluita, oli valmis vuodattamaan lis&auml;&auml; verta jota se kaipasi; se oli sen ainoa tarkoitus. N&auml;ytti melkein silt&auml;, ett&auml; h&auml;nen silmiss&auml;&auml;n oli tulta kun h&auml;n piti katseensa tiukasti pieness&auml; ryhm&auml;ss&auml;, joka oli uskaltanut puuttua h&auml;nen suunnitelmiinsa. Nicolas ja h&auml;nen toverinsa pelk&auml;siv&auml;t liikkua, koska he kaikki tiesiv&auml;t, ett&auml; Kalpeanaama pystyisi heilauttamaan kirvest&auml;&auml;n nopeammin kuin kukaan ehtisi toimia h&auml;nt&auml; vastaan. Nicolas tunsi kauhun t&auml;ytt&auml;v&auml;n syd&auml;mens&auml;, h&auml;n ei ollut koskaan ollut n&auml;in kauhuissaan el&auml;m&auml;ns&auml; aikana. Se oli kuin kylm&auml; rautak&auml;si, joka tarttui h&auml;nen syd&auml;meens&auml; niin voimakkaasti, ett&auml; h&auml;nest&auml; tuntui kuin se j&auml;&auml;dytt&auml;isi h&auml;nen verens&auml;. Kiihke&auml;sti h&auml;n k&auml;vi l&auml;pi heid&auml;n vaihtoehtojaan mieless&auml;&auml;n, mutta mit&auml; enemm&auml;n h&auml;n ajatteli sit&auml;, sit&auml; toivottomammalta heid&auml;n tilanteensa n&auml;ytti. Cedricill&auml; ei todellakaan voinut olla tarpeeksi aikaa nukuttaa Kalpeanaama, h&auml;n luultavasti leikkaisi h&auml;nen p&auml;&auml;ns&auml; irti ennen kuin h&auml;n kykenisi n&auml;pp&auml;ilem&auml;&auml;n oikeita kieli&auml;. Mutta mit&auml; muuta he voisivat tehd&auml;? Heill&auml; ei ollut aseita &ndash; vaikka h&auml;nelle tulikin mieleen, ett&auml; he voisivat varastaa aseet nukkuvalta Y&ouml;nv&auml;elt&auml;. Mutta he eiv&auml;t olleet sotureita; Kalpeanaama voisi helposti niitt&auml;&auml; heid&auml;t. J&auml;lleen yksi umpikuja.<br /><br />Kun Nicolas k&auml;vi mieless&auml;&auml;n l&auml;pi useita skenaarioita &ndash; useimmat niist&auml; p&auml;&auml;ttyen katastrofiin &ndash; Kalpeanaama rikkoi j&auml;nnittyneen hiljaisuuden: &rdquo;Antakaa poika minulle. Nyt.&rdquo;<br /><br />H&auml;nen vaatimuksensa j&auml;lkeen, lordin poika piiloutui Cedricin taakse ja kurkisti pelokkaasti t&auml;st&auml; piilopaikasta. Kalpeanaama antoi heille hetken tehd&auml; mit&auml; oli k&auml;skenyt, tuijottaen poikaa silm&auml;&auml; r&auml;p&auml;ytt&auml;m&auml;tt&auml;.<br /><br />Koska mit&auml;&auml;n ei tapahtunut tovin kuluttua, h&auml;n puhui uudelleen: &rdquo;El&auml;m&auml;nne eiv&auml;t merkitse minulle mit&auml;&auml;n. Antakaa minulle poika tai min&auml; hakkaan teid&auml;t palasiksi.&rdquo;<br /><br />H&auml;nen &auml;&auml;nens&auml;vyns&auml; oli vakava ja uhkaava. Ei ollut ep&auml;ilyst&auml;k&auml;&auml;n siit&auml;, ett&auml; h&auml;n pystyisi toteuttamaan uhkauksensa. H&auml;n otti askeleen l&auml;hemm&auml;s ryhm&auml;&auml; ja he vastaavasti ottivat askeleen taaksep&auml;in. V&auml;hitellen tila alkoi tuntua huomattavasti pienemm&auml;lt&auml; kuin mit&auml; se oli ollut hetki sitten.<br /><br />Nicolas ei voinut irrottaa katsettaan mahtavasta kirveest&auml;. H&auml;n halusi ep&auml;toivoisesti juosta karkuun, paeta sen verenhimoista ter&auml;&auml;, mutta tiesi, ettei kykenisi tekem&auml;&auml;n sit&auml;. Mutta paniikki kasvoi, juurtuen h&auml;nen mieleens&auml;, eik&auml; h&auml;n voinut en&auml;&auml; ajatella kunnolla.<br /><br />Sitten h&auml;n kuuli &auml;&auml;nen, tuskin kuiskausta kuuluvampi, ja se kuului Mustan Kissan suusta: &rdquo;K&auml;yt&auml; magiaasi, Nicolas.&rdquo;<br /><br />Magiaa? H&auml;n halusi h&auml;nen k&auml;ytt&auml;v&auml;n taikuutta? Ei h&auml;n edes tiennyt kuinka se toimii! H&auml;n ei voinut ajatella muuta kuin pakoon juoksemista.<br /><br />Ja valitettavasti Kalpeanaama oli my&ouml;s kuullut nuo hiljaiset sanat. H&auml;nen tulinen katseensa nauliutui Nicolakseen ja h&auml;n tuijotti t&auml;t&auml; tiiviisti, jopa mietteli&auml;&auml;sti. H&auml;n oli hetken pelottavan hiljaa, mutta sitten h&auml;n puhui, vaikkakin enimm&auml;kseen mutisten itselleen: &rdquo;Joten sin&auml; olet se velho, jonka tarvitsen&hellip;&rdquo;<br /><br />Kalpeanaama oli nopea ajattelija, kuten hyv&auml;n johtajan kuuluikin. H&auml;n otti j&auml;lleen askeleen l&auml;hemm&auml;ksi ryhm&auml;&auml;, pakottaen heid&auml;t per&auml;&auml;ntym&auml;&auml;n entist&auml; enemm&auml;n &ndash; he kaikki olivat tuskallisen tietoisia siit&auml;, ett&auml; t&auml;m&auml; tilanne ei kest&auml;isi kauan, etenkin koska Kalpeanaama n&auml;ytti silt&auml;, ett&auml; h&auml;n oli valmis iskem&auml;&auml;n hetken&auml; min&auml; hyv&auml;ns&auml;. H&auml;n tuijotti edelleen Nicolasta, tuntui melkein kuin h&auml;n olisi unohtanut muun ryhm&auml;n l&auml;sn&auml;olon.<br /><br />&rdquo;Sin&auml;, velho&rdquo;, h&auml;n osoitti sanansa Nicolakselle, &rdquo;sin&auml; tulet mukaani pojan kanssa.&rdquo;<br /><br />Nicolas oli j&auml;m&auml;ht&auml;nyt pelosta, h&auml;n ei pystynyt liikkumaan lainkaan, kaikki mit&auml; h&auml;n n&auml;ki olivat hehkuvat silm&auml;t, jotka halusivat polttaa h&auml;net kokonaan. H&auml;n tuskin kuuli kime&auml;&auml; vikin&auml;&auml; joka p&auml;&auml;si lordin pojan suusta. Oli melkein kuin h&auml;n olisi vaihtanut todellisuutta ja oli nyt loukussa paikassa, jossa oli sijaa vain pelolle.<br /><br />Se, mit&auml; Kalpeanaama sanoi seuraavaksi, ei auttanut yht&auml;&auml;n: &rdquo;Alahan liikkua tai hakkaan sinut palasiksi. En tarvitse raajojasi.&rdquo;<br /><br />H&auml;n otti viel&auml; askeleen l&auml;hemm&auml;s, mutta t&auml;ll&auml; kertaa nuori velho ei pystynyt liikkumaan. H&auml;nen meripihkanruskeat silm&auml;ns&auml; olivat t&auml;yttyneet kauhusta, kamalien visioiden poukkoillen h&auml;nen mieless&auml;&auml;n. Sitten Kalpeanaama astui viel&auml; yhden askeleen l&auml;hemm&auml;ksi, mutta Nicolas ei voinut liikkua, liekit Kalpeanaaman silmiss&auml; olivat vanginneet h&auml;net. Hitaasti ja uhkaavasti Kalpeanaama otti viel&auml; pari askelta eteenp&auml;in, ja hienovaraisista liikkeist&auml; saattoi p&auml;&auml;tell&auml;, ett&auml; h&auml;n oli valmis heilauttamaan kirvest&auml;&auml;n, antaen sen maistaa nuorta lihaa ja verta.<br /><br />H&auml;n kohotti aseensa. Yksi ajatus onnistui l&auml;p&auml;isem&auml;&auml;n kauhun sumun Nicolaksen mieless&auml;: h&auml;n kuolisi nyt. T&auml;m&auml; oli loppu.<br /><br />Mutta jokin rikkoi leimuavien silmien lumouksen ja Nicolas n&auml;ki pienen mustan hahmon loikkaavan kohti Kalpeanaamaa: Mustan Kissan. Kuitenkin, h&auml;nen kokonsa kasvoi ja turkkinsa alkoi kadota ja pian h&auml;n oli ottanut nuoren miehen hahmon, jolla oli mustat hiukset. H&auml;nen tuuhea h&auml;nt&auml;ns&auml; ei kuitenkaan mennyt minnek&auml;&auml;n, ja Nicolas huomasi, ett&auml; h&auml;nen korvansa eiv&auml;t olleet ihmisen korvat, vaan kuuluivat jollekin karvaiselle otukselle. Pienet luut, jotka oli sidottu h&auml;nen liivins&auml; kaistaleisiin kalisivat h&auml;nen liikkuessa sulavasti. Rohkeasti h&auml;n sy&ouml;ksyi heid&auml;n ryhm&auml;ns&auml; eteen ja loi silm&auml;nr&auml;p&auml;yksess&auml; maagisen kirkkaan kilven, jonka ytimess&auml; tanssivat sinisen ja violetin s&auml;vyt. Kalpeanaaman kirves osui sit&auml; vasten ja sai kipin&auml;t lent&auml;m&auml;&auml;n noiden kahden ymp&auml;rill&auml;.<br /><br />Nicolas havahtui pelon maailmastaan ja tuijotti nyt Mustan Kissan ja Kalpeanaaman yhteenottoa laajennein silmin. H&auml;nen syd&auml;mess&auml;&auml;n oli edelleen pelkoa, mutta se v&auml;heni kun h&auml;n katseli kuinka kaksi t&auml;ysin erilaista voimaa taisteli toisiaan vastaan. Kalpeanaama jatkoi kirveens&auml; heiluttamista, mutta Mustan Kissan luoma maaginen kilpi ei osoittanut mink&auml;&auml;nlaisia rikkoutumisen merkkej&auml;. T&auml;m&auml; vain ruokki Kalpeanaaman vihaa ja h&auml;n yritti murskata nuoren miehen puolustuksen, mutta aivan kuten h&auml;nen kilpens&auml;, merkkej&auml; h&auml;nen v&auml;symisest&auml;&auml;n ei ollut lainkaan. Kipin&auml;t lensiv&auml;t edelleen joka suuntaan Kalpeanaaman hakatessa hellitt&auml;m&auml;tt&auml; suojaavaa loitsua vastaan. Nicolas, Cedric ja lordin poika katselivat &auml;llistyneen&auml; t&auml;t&auml; vaikuttavaa kohtausta edess&auml;&auml;n.<br /><br />Sitten Musta Kissa alkoi valmistautua johonkin muuhun. Pieni ryhm&auml; h&auml;nen takanaan n&auml;ki kuinka h&auml;n keskitti energiansa, mutta Y&ouml;nv&auml;en johtaja ei ollut tietoinen t&auml;st&auml;, koska h&auml;n ei n&auml;hnyt kilven l&auml;vitse. Kultaisena hehkuvia palloja alkoi ker&auml;&auml;nty&auml; Mustan Kissan k&auml;sien luokse, luoden entist&auml; suuremman valopallon. Kun se oli latautunut tarpeeksi kauan, Musta Kissa vapautti sen energian ja todella kirkas r&auml;j&auml;hdys seurasi sit&auml;. Purkauksen valo oli niin sokaiseva, ett&auml; Nicolas ei voinut katsoa sit&auml; ja peitti silm&auml;ns&auml; k&auml;sivarrellaan &ndash; Cedric ja lordin poika luultavasti tekiv&auml;t saman eleen. Kun valo oli himmennyt, Nicolas n&auml;ki mit&auml; oli juuri tapahtunut.<br /><br />Kalpeanaama oli luhistunut lattialle. N&auml;ytti silt&auml;, ett&auml; h&auml;n oli viel&auml; elossa, vain tajuttomana sill&auml; hetkell&auml;. Ei ollut yll&auml;tt&auml;v&auml;&auml; ett&auml; sen j&auml;lkeen kun niin uskomaton voima oli osunut h&auml;neen, h&auml;net oli t&auml;ysin tyrm&auml;tty. Nicolaksen katse siirtyi h&auml;nen kehostaan t&auml;m&auml;n ottelun voittajaan. Musta Kissa oli seissyt selk&auml; muuhun ryhm&auml;&auml;n p&auml;in ja pysynyt siin&auml; asennossa jonkin aikaa. Mutta lopulta h&auml;n k&auml;&auml;ntyi ymp&auml;ri ja Nicolas pystyi katsomaan h&auml;nt&auml; tarkemmin, n&auml;hden h&auml;net ensimm&auml;ist&auml; kertaa ihmisen hahmossa.<br /><br />Nicolas joutui my&ouml;nt&auml;m&auml;&auml;n ett&auml; Mustalla Kissalla oli eritt&auml;in komeat kasvonpiirteet. H&auml;nell&auml; oli hieman kapeat kasvot ja pikkuisen partaa leuassa. H&auml;nell&auml; oli edelleen samat syv&auml;nsiniset silm&auml;t kuin kissan hahmossa ja h&auml;nen sotkuiset hiuksensa olivat yht&auml; mustat kuin h&auml;nen turkkinsakin. Nicolas ei tiennyt, milt&auml; h&auml;n oli odottanut Mustan Kissan n&auml;ytt&auml;v&auml;n ihmismuodossa, mutta h&auml;n ei todellakaan ollut odottanut h&auml;nen n&auml;ytt&auml;v&auml;n niin komealta. Hetkeksi heid&auml;n katseensa kohtasivat ja kaksi nuorta miest&auml; tuijottivat toisiaan. Ja Nicolas ihmetteli, miksi Musta Kissa pysyi aina kissan hahmossa? Mutta ennen kuin h&auml;n onnistui esitt&auml;m&auml;&auml;n t&auml;m&auml;n kysymyksen &auml;&auml;neen, Musta Kissa oli jo alkanut muuttua j&auml;lleen kissaksi; h&auml;nen kehonsa kutistui ja h&auml;nen vaatteensa ja ihonsa muuttuivat mustaksi turkiksi. Muutamassa sekunnissa h&auml;n seisoi paikallaan j&auml;lleen kissana.<br /><br />&rdquo;Meid&auml;n pit&auml;isi l&auml;hte&auml; liikkeelle&rdquo;, Musta Kissa sanoi kun h&auml;nen muodonmuutoksensa oli valmis. &rdquo;H&auml;n ei pysy tajuttomana ikuisesti. Meid&auml;n on saatava lapsi takaisin is&auml;ns&auml; luo.&rdquo;<br /><br />&rdquo;Olen samaa mielt&auml;&rdquo;, Cedric vastasi ja alkoi jo astua portaita kohti. H&auml;n katsoi osittain taakseen, miss&auml; lordin poika oli piileskellyt ja kysyi h&auml;nelt&auml;: &rdquo;Voitko n&auml;ytt&auml;&auml; meille tien is&auml;si huoneeseen?&rdquo;<br /><br />Pikkupoika oli toipunut pelostaan ja oli nyt yht&auml; innostunut kuin silloin, kun ryhm&auml; oli vapauttanut h&auml;net. H&auml;n pomppi jo portaita kohti samalla kun huudahti: &rdquo;Joo, h&auml;n on yhdess&auml; torneista! Min&auml; n&auml;yt&auml;n tien!&rdquo;<br /><br />H&auml;n oli eritt&auml;in energinen ja luultavasti my&ouml;s hyvin innoissaan n&auml;hdess&auml;&auml;n is&auml;ns&auml; j&auml;lleen niin pitk&auml;n ajan j&auml;lkeen ja oli jo alkanut kiiruhtaa portaita alas, joten Nicolas, Musta Kissa ja Cedric joutuivat nopeuttamaan vauhtiaan, jotta voisivat seurata h&auml;nen nopeaa menoaan. He laskeutuivat portaita alas, kunnes tulivat takaisin alimpaan kerrokseen, josta he olivat tulleet. T&auml;ss&auml; k&auml;yt&auml;vien labyrintissa lordin poika kiiruhti eteenp&auml;in ja linna vaikutti edelleen uinuvan, koska heid&auml;n pieni ryhm&auml;ns&auml; ei kohdannut muita el&auml;vi&auml; olentoja.<br /><br />Kunnes he lopulta kohtasivat.<br /><br />Ryhm&auml; pys&auml;htyi paikoilleen heti, kun he huomasivat liikett&auml; varjoissa ja he j&auml;nnittyiv&auml;t v&auml;litt&ouml;m&auml;sti. He saattoivat kuitenkin huokaista helpotuksesta, kun k&auml;vi ilmi, ett&auml; kyseess&auml; oli vain ihmisvartija, yksi lordi Alexanderin miehist&auml;. Haarniskoitu mies pys&auml;htyi my&ouml;skin kun h&auml;n n&auml;ki heid&auml;t ja silm&auml;ili sitten heid&auml;n pient&auml; ryhm&auml;&auml;ns&auml; uteliaana. Mutta heti kun h&auml;n tajusi kuka heit&auml; johti, h&auml;nen silm&auml;ns&auml; laajenivat h&auml;mm&auml;styksest&auml;.<br /><br />&rdquo;Nuori herra Kendrick!&rdquo; h&auml;n sanoi ja kumarsi hieman pojalle. &rdquo;Kuinka upeaa n&auml;hd&auml; sinut turvassa ja terveen&auml;! Auttoivatko n&auml;m&auml; ihmiset sinua p&auml;&auml;sem&auml;&auml;n pois tornista?&rdquo;<br /><br />Poika ny&ouml;kk&auml;si. &rdquo;Joo, olemme menossa is&auml;ni huoneeseen!&rdquo;<br /><br />&rdquo;Sallikaa minun saattaa teid&auml;t sinne&rdquo;, vartija ehdotti ja hymyili lempe&auml;sti.<br /><br />&rdquo;Okei!&rdquo; Kendrick huudahti koko ryhm&auml;n puolesta, mutta kenell&auml;k&auml;&auml;n ei ollut mit&auml;&auml;n t&auml;t&auml; ajatusta vastaan, itse asiassa tuntui turvallisemmalta, ett&auml; heill&auml; oli mukanaan sotilas silt&auml; varalta, jos he joutuisivat hankaluuksiin Y&ouml;nv&auml;en kanssa.<br /><br />&rdquo;Seuratkaa vain minua&rdquo;, vartija sanoi ja k&auml;&auml;ntyi ymp&auml;ri, suunnaten pimeyteen. Pieni ryhm&auml; meni h&auml;nen per&auml;&auml;ns&auml;, Kendrick etummaisena.<br /><br />Ei kest&auml;nyt kauaa p&auml;&auml;st&auml; takaisin upeiden pariovien luo, joita Nicolas oli ihaillut hetki sitten. He eiv&auml;t viel&auml;k&auml;&auml;n menneet niist&auml; l&auml;pi vartijan jatkaessa k&auml;vely&auml;&auml;n ovien ohi. Sitten he l&ouml;ysiv&auml;t itsens&auml; j&auml;lleen toisesta k&auml;yt&auml;v&auml;st&auml;, joka haarautui moniin eri taipaleisiin ja t&auml;m&auml; osuus vaikutti hyvin samankaltaiselta sen kanssa josta he olivat juuri kulkeneet. Ja aivan kuten aiemminkin, ryhm&auml; kulki k&auml;yt&auml;v&auml;n l&auml;pi pysyen samalla polulla, mutta teki pari k&auml;&auml;nn&ouml;st&auml; siell&auml; t&auml;&auml;ll&auml; ja sitten l&ouml;ysiv&auml;t itsens&auml; toisten portaiden juurelta. Vartija alkoi kiivet&auml; niit&auml; ja niin ryhm&auml; seurasi h&auml;nt&auml;.<br /><br />&rdquo;Lordi Alexanderin makuuhuone sijaitsee korkeimmassa tornissa&rdquo;, vartija sanoi. &rdquo;Olkaa siis valmiita kiipe&auml;m&auml;&auml;n.&rdquo;<br /><br />Pian ryhm&auml; ymm&auml;rsi, ett&auml; vartija ei vitsaillut. Kierteilev&auml;t portaat vain nousivat yh&auml; korkeammalle, ohittaen monia ikkunoita, jotka paljastivat, ett&auml; ulkona oli viel&auml; pime&auml;&auml;. T&auml;ll&auml; matkalla lordin huoneeseen oli muutamia kohtia, kun Nicolas oli ajatellut, ett&auml; heid&auml;n pit&auml;isi olla melkein perill&auml;, vain osoittautuen ettei asia ollutkaan niin. Yhden kotvasen nuori velho oli pohtinut, olivatko portaat loputtomat, mutta heti kun t&auml;m&auml; ajatus oli tullut h&auml;nen mieleens&auml;, he saavuttivat lopulta korkeimman tasanteen. Kaikki huohottivat enemm&auml;n tai v&auml;hemm&auml;n, mutta Kendrickill&auml; vaikutti olevan &auml;&auml;rett&ouml;m&auml;sti energiaa ja h&auml;n rynt&auml;si nopeasti kohti ainokaista huoneen ovea joka tuolla oli, vaivautumatta koputtamaan. H&auml;n tempaisi oven auki ja kiiruhti sis&auml;&auml;n, kadoten hetkeksi ryhm&auml;n n&auml;kyvist&auml;.<br /><br />Nicolas, Musta Kissa, Cedric ja vartija p&auml;&auml;siv&auml;t ovelle juuri ajoissa todistaakseen is&auml;n ja pojan suloista j&auml;lleenn&auml;kemist&auml;.<br /><br />&rdquo;Is&auml;!&rdquo; Kendrick oli huutanut juostessaan kohti lordi Alexanderia, joka oli tehnyt jotain takkatulen &auml;&auml;ress&auml;, kunnes h&auml;net oli keskeytetty.<br /><br />&rdquo;Kendrick!&rdquo; Lordi Alexander levitti k&auml;tens&auml; ja toivotti poikansa tervetulleeksi t&auml;ysin syd&auml;min, sulkien h&auml;net tiukkaan halaukseen. &rdquo;Olen ik&auml;v&ouml;inyt sinua niin paljon!&rdquo;<br /><br />&rdquo;Minullakin on ollut ik&auml;v&auml; sinua, is&auml;!&rdquo; Kendrick vastasi samalla kun iski takaisin tiukimman halauksen, jonka h&auml;n kykeni antamaan.<br /><br />Pieni ryhm&auml; j&auml;i ovelle, seuraten heid&auml;n onnellista hetke&auml;&auml;n. Oli niin ihanaa n&auml;hd&auml; heid&auml;t sill&auml; tavalla, rakastamassa toisiaan. Sill&auml; hetkell&auml; Nicolas, Musta Kissa ja Cedric tiesiv&auml;t, ett&auml; lordin pojan pelastaminen oli ollut oikein. Heill&auml; kaikilla oli hymy kasvoillaan heid&auml;n katsoessa koskettavaa j&auml;lleenn&auml;kemist&auml;.<br /><br />Jonkin ajan kuluttua lordi Alexander nosti p&auml;&auml;ns&auml; katsoakseen ryhm&auml;&auml;. H&auml;n n&auml;ytti edelleen v&auml;syneelt&auml;, mutta h&auml;nen ep&auml;toivonsa oli haihtunut ja tilalle oli tullut ilo, jota h&auml;n ei luultavasti ollut tuntenut pitk&auml;&auml;n aikaan. &rdquo;Teitte sen! Pelastitte poikani! Kiitos niin paljon!&rdquo;<br /><br />Sitten h&auml;n antoi toisen tiukan halauksen pojalleen. Mutta pian h&auml;n vapautti h&auml;net ja katsoi vartijaa.<br /><br />&rdquo;Kokoa niin monta miest&auml; kuin pystyt, Colton&rdquo;, Alexander sanoi. &rdquo;Ajetaan Y&ouml;nv&auml;ki pois kaupungistamme.&rdquo;<br /><br />Vartija kumarsi kunnioittavasti lordille. &rdquo;Kyll&auml; herra.&rdquo;<br /><br />Ja t&auml;ten vartija kiiruhti t&auml;ytt&auml;m&auml;&auml;n lordin k&auml;skyn. H&auml;nen raskaat askeleensa kaikkoontuivat pian ja Alexander katsoi Nicolasta, Mustaa Kissaa ja Cedrici&auml;. H&auml;n huokaisi raskaasti ja pudisti p&auml;&auml;t&auml;&auml;n.<br /><br />&rdquo;On valitettavaa, ett&auml; asiat ovat p&auml;&auml;tyneet t&auml;h&auml;n&rdquo;, lordi Alexander totesi. &rdquo;Taivaankullan kaupungilla oli aiemmin hyv&auml;t suhteet Y&ouml;nv&auml;en kanssa. Mutta Kalpeanaama&hellip; h&auml;n on muuttanut kaiken.&rdquo;<br /><br />&rdquo;Tied&auml;tk&ouml;, mik&auml; h&auml;nen tavoitteensa on?&rdquo; Musta Kissa kysyi yht&auml;kki&auml;.<br /><br />Lordi Alexander oli liev&auml;sti yll&auml;ttynyt kuullessaan h&auml;nen puhuvan, h&auml;n ei luultavasti ollut odottanut h&auml;nen pystyv&auml;n puhumaan. Mutta h&auml;n toipui siit&auml; pian ja sanoi: &rdquo;H&auml;n valmistelee hy&ouml;kk&auml;yst&auml; muuta Y&ouml;nv&auml;ke&auml; vastaan. Se on oikeastaan surullinen tarina&hellip; H&auml;n vain haluaa, ett&auml; muut tunnustaisivat h&auml;net suurena soturina. H&auml;nt&auml; on syrjitty turkkinsa v&auml;rin takia, valkoista pidet&auml;&auml;n heikkouden v&auml;rin&auml; h&auml;nen lajinsa keskuudessa. Vaikuttaa silt&auml;, ett&auml; h&auml;nen on t&auml;ytynyt todistaa arvonsa koko el&auml;m&auml;ns&auml; ajan sen takia. Aivan&hellip; h&auml;n kertoi t&auml;m&auml;n minulle v&auml;h&auml;n aikaa sitten.&rdquo;<br /><br />Nicolaksen mieleen nousi tuore muisto Kalpeanaamasta. Tuo pitk&auml; ja lihaksikas keho, se voima, joka h&auml;nell&auml; oli kun h&auml;n oli heiluttanut suurta kirvest&auml;&auml;n&hellip; Kuinka joku saattoi ajatella h&auml;nen olevan heikko? Nicolas ei ymm&auml;rt&auml;nyt sit&auml; ollenkaan, mutta toisaalta, h&auml;n ei tiennyt paljoakaan Y&ouml;nv&auml;est&auml; &ndash; tai Kalpeanaamasta. Mutta kuultuaan lordi Alexanderin sanat, h&auml;n tunsi hieman surua Y&ouml;nv&auml;en johtajaa kohtaan.<br /><br />&rdquo;Joten&hellip; mit&auml; nyt tapahtuu?&rdquo; Nicolas kysyi.<br /><br />&rdquo;Me rikomme Y&ouml;nv&auml;en muodostelmat&rdquo;, Alexander vastasi. &rdquo;Ja toivottavasti pakotamme heid&auml;t pois kaupungista. Toivon todella, ett&auml; asiat normalisoituvat pian.&rdquo; H&auml;n hymyili pienelle ryhm&auml;lle. &rdquo;Olette auttaneet valtavasti vapauttamaan Taivaankullan kaupungin Y&ouml;nv&auml;en kynsist&auml;. Lupaan, ett&auml; teid&auml;t palkitaan, mutta ei juuri nyt.&rdquo;<br /><br />Lordi Alexander k&auml;veli pienen py&ouml;re&auml;n p&ouml;yd&auml;n luo, jonka sivuilla oli kauniita kaiverruksia. Sen p&auml;&auml;ll&auml; lep&auml;si pieni kultainen kello, mutta lordi poimi sen ja ravisteli sit&auml;, jolloin se soi miellytt&auml;v&auml;ll&auml; &auml;&auml;nell&auml;. Nicolas oli my&ouml;s n&auml;kevin&auml;&auml;n heikon p&ouml;ll&auml;hdyksen sinist&auml; tomua tulevan siit&auml; ulos, mutta h&auml;n ei ollut varma, oliko h&auml;n todella n&auml;hnyt jotain.<br /><br />&rdquo;Sallikaa minun tarjota teille y&ouml;pymispaikka t&auml;ksi y&ouml;ksi. Se on v&auml;hint&auml;, mit&auml; voin tehd&auml;&rdquo;, lordi Alexander sanoi.<br /><br />&rdquo;Kiitoksia yst&auml;v&auml;llisyydest&auml;nne&rdquo;, Cedric sanoi. &rdquo;Me arvostamme sit&auml;.&rdquo;<br /><br />Pienen hetken kuluttua he kuulivat kevyit&auml; askeleita portaista ja pian ilmestyi yksinkertaisiin palvelijan vaatteisiin pukeutunut nuori mies. H&auml;n kiiruhti lordin huoneeseen ja kumarsi, valmiina ottamaan vastaan k&auml;skyj&auml; Alexanderilta.<br /><br />&rdquo;Vie n&auml;m&auml; miehet vierashuoneeseen&rdquo;, lordi k&auml;ski.<br /><br />&rdquo;Kyll&auml;, herra&rdquo;, palvelija sanoi.<br /><br />H&auml;n oli valmis l&auml;htem&auml;&auml;n ja johdattamaan pient&auml; ryhm&auml;&auml;, mutta ennen kuin he p&auml;&auml;siv&auml;t liikkeelle, Cedric astui lordia kohti ja sanoi: &rdquo;Minulla olisi pieni neuvo, jos olisitte yst&auml;v&auml;llinen ja kuuntelisitte.&rdquo;<br /><br />Alexander teki k&auml;dell&auml;&auml;n eleen, joka rohkaisi bardia sanomaan, mit&auml; h&auml;nell&auml; oli mieless&auml;&auml;n. &rdquo;Olen pelkk&auml;n&auml; korvana.&rdquo;<br /><br />&rdquo;Kohtasimme Kalpeanaaman pelastaessamme poikaasi&rdquo;, Cedric sanoi. &rdquo;Ja me&hellip; no, h&auml;net tyrm&auml;ttiin. H&auml;n on luultavasti hyvin vihainen heti kun h&auml;n her&auml;&auml;. Ehdotan, ett&auml; suojelet itse&auml;si ja poikaasi h&auml;nen vihaltaan.&rdquo;<br /><br />Lordi ny&ouml;kk&auml;si. &rdquo;Kiitos kun kerroit t&auml;m&auml;n minulle. L&auml;het&auml;n muutaman miehen vartioimaan huonettanne, koska on mahdollista, ett&auml; h&auml;n ottaa kohteekseen my&ouml;s teid&auml;t. &Auml;lk&auml;&auml; huoliko, min&auml; hoitelen h&auml;net.&rdquo;<br /><br />Sitten Nicolas, Musta Kissa ja Cedric alkoivat seurata palvelijaa j&auml;tt&auml;en lordin yksin poikansa kanssa. He alkoivat laskeutua portaita, mutta eiv&auml;t menneet ihan alas asti. Palvelija ohjasi heid&auml;t yhteen kerroksista, joka tuntui olevan yksi keskimm&auml;isist&auml;. Se oli paremmin valaistu kuin pohjakerros ja n&auml;ytti tilavammalta. Pieni ryhm&auml; ohitti monia ikkunoita ja Nicolas huomasi, ett&auml; taivas oli alkanut vaalentua; aamunkoitto oli tulossa. He olivat olleet valveilla koko y&ouml;n, ei ihme, ett&auml; h&auml;n tunsi itsens&auml; v&auml;syneeksi.<br /><br />Pian he huomasivat k&auml;velev&auml;ns&auml; hyvin valaistulla k&auml;yt&auml;v&auml;ll&auml;. Se vaikutti melko kodikkaalta ja ilmeisesti t&auml;m&auml; oli heid&auml;n m&auml;&auml;r&auml;np&auml;&auml;ns&auml;, kun palvelija avasi yhden monista ovista, joihin p&auml;&auml;si t&auml;st&auml; k&auml;yt&auml;v&auml;st&auml;. H&auml;n piti ovea auki pienelle ryhm&auml;lle ja kumarsi heille heid&auml;n astuessaan sis&auml;&auml;n huoneeseen.<br /><br />&rdquo;Voitte oleskella t&auml;&auml;ll&auml;. Toivotan teille hyv&auml;&auml; y&ouml;t&auml;&rdquo;, h&auml;n sanoi ja sulki oven heid&auml;n per&auml;ss&auml;&auml;n. H&auml;nen kiireiset, loittonevat askeleensa olivat merkki siit&auml;, ett&auml; h&auml;n oli j&auml;tt&auml;nyt heid&auml;t kesken&auml;&auml;n.<br /><br />Nicolas vilkuili uteliaana ymp&auml;rilleen vierashuoneessa. Se oli varsin kodikas paikka, s&auml;nkyj&auml; oli yhteens&auml; viisi ja siell&auml; oli takka, vaikkakin siin&auml; ei sill&auml; hetkell&auml; palanut tulta. Paikka oli kauniisti sisustettu pienill&auml; p&ouml;ydill&auml;, tuoleilla ja kaapeilla. Valtava ikkuna avasi hienot n&auml;kym&auml;t Taivaankullan kaupunkiin, mutta koska oli viel&auml; pime&auml;&auml;, ei paljon n&auml;ht&auml;v&auml;&auml; ollut.<br /><br />&rdquo;Onpa kiva huone&rdquo;, Cedric sanoi enimm&auml;kseen itselleen antaen katseensa vaeltaa ymp&auml;ri huonetta, sitten h&auml;n istuutui yhden s&auml;ngyn reunalle.<br /><br />&rdquo;Joo, se on aika viihtyis&auml;&rdquo;, Nicolas my&ouml;nsi.<br /><br />H&auml;n haukotteli ja p&auml;&auml;tti ottaa s&auml;ngyn, joka oli l&auml;hinn&auml; ikkunaa. Kun h&auml;n oli sen vieress&auml;, h&auml;n riisui suurimman osan vaatteistaan ja j&auml;tti vain housunsa p&auml;&auml;lle. Sitten h&auml;n p&auml;&auml;tti menn&auml; makuulle vet&auml;en peiton p&auml;&auml;lleen ja nautti siit&auml;, kuinka pehme&auml; ja mukava h&auml;nen petins&auml; oli. Siit&auml; oli aikaa, kun h&auml;n oli nukkunut n&auml;in miellytt&auml;v&auml;ss&auml; s&auml;ngyss&auml;. H&auml;n sulki silm&auml;ns&auml; juurikaan kiinnitt&auml;m&auml;tt&auml; huomiota siihen, mit&auml; Musta Kissa ja Cedric tekiv&auml;t.<br /><br />&rdquo;No, hyv&auml;&auml; y&ouml;t&auml;&rdquo;, Nicolas onnistui mutisemaan kahdelle muulle.<br /><br />&rdquo;Hyv&auml;&auml; y&ouml;t&auml;&rdquo;, Musta Kissa ja Cedric sanoivat yhteen &auml;&auml;neen.<br /><br />T&auml;m&auml; oli ollut niin pitk&auml; y&ouml;. Tuntui kuin p&auml;ivi&auml; olisi kulunut&hellip; Y&ouml;nv&auml;ki oli vanginnut Nicolaksen, sitten h&auml;n oli kuullut kauhean tunnustuksen Edgarilta, mutta pian Musta Kissa ja Cedric olivat pelastaneet h&auml;net, vain jotta lordi Alexander oli pyyt&auml;nyt heit&auml; pelastamaan poikansa&hellip; Ja sitten h&auml;n tapasi Kalpeanaaman&hellip;<br /><br />Se kuitenkin h&auml;iritsi h&auml;nt&auml;, t&auml;m&auml; juttu Y&ouml;nv&auml;en johtajan kanssa. H&auml;n oli ollut niin pelottava, se miten h&auml;n oli katsonut h&auml;nt&auml;. H&auml;n halusi h&auml;net jostain syyst&auml;, mutta h&auml;n ei silti tiennyt miksi. H&auml;n tunsi kylmien v&auml;reiden kulkevan pitkin selk&auml;rankaa, kun h&auml;n muisti kuinka Kalpeanaama oli uhannut katkaista h&auml;nen raajansa. Mit&auml; jos h&auml;n tulisi etsim&auml;&auml;n h&auml;nt&auml; h&auml;nen nukkuessaan? Ajatus sai h&auml;net ahdistuneeksi loppuy&ouml;n ajaksi, vaikka h&auml;n yritti vakuuttaa itselleen, ett&auml; lordi Alexander oli aikonut sijoittaa vartijoita heid&auml;n huoneensa luokse. Mutta Nicolas oli niin v&auml;synyt t&auml;m&auml;n uuvuttavan p&auml;iv&auml;n j&auml;lkeen, ettei mennyt kauaa, ennen kuin h&auml;n nukahti. Ja h&auml;nen unissaan, h&auml;nen huolensa loihtivat esiin painajaisia hehkuvista silmist&auml; ja mahtavasta kirveest&auml;, joka janosi h&auml;nen vertaan.</span>",
  "pools_count": 1,
  "title": "Velhon kissa - Luku 11",
  "deleted": "f",
  "public": "t",
  "mimetype": "text/plain",
  "pagecount": "1",
  "rating_id": "0",
  "rating_name": "General",
  "ratings": [],
  "submission_type_id": "12",
  "type_name": "Writing - Document",
  "guest_block": "f",
  "friends_only": "f",
  "comments_count": "0",
  "views": "7"
}